Справа № 162/447/26
Провадження № 2/162/377/2026

ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)
05 серпня 2026 року      селище Любешів

Любешівський районний суд Волинської області
в складі:головуючого – судді Савича А. С.,
з участю секретаря судового засідання – Гичук О. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторинг партнерс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

В С Т А Н О В И В:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторинг партнерс" через свого представника Сердійчук Я. Я. та через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" 28.05.2026 звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 02.06.2021 між ТОВ «Київська Торгово-Інвестиційна Компанія» та ОСОБА_1 було укладено договір № 555137646053005, відповідно до умов якого відповідачу було надано кошти в розмірі 3000,00 гривень строком на 30 днів зі сплатою відсотків. На підставі договору факторингу № 18/12-2023 від 18.12.2023 право вимоги за договорами № 555137646053005 від 02.06.2021 перейшло до позивача. Станом на дату звернення відповідачем не виконано зобов`язання за вказаними договорами. На підставі наведеного, позивач просить суд, стягнути з відповідача в свою користь заборгованість у загальному розмірі 7684,80 гривень, а також суму понесених судових витрат, зокрема: судового збору 2662,40 гривень, правничої допомоги 9000,00 гривень
Ухвалою судді від 08.06.2026 відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті (а.с.67).
У відкладене судове засідання представник позивача не з`явився, в прохальній частині позовної заяви просив розгляд справи здійснювати у його відсутності. Не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач у дане судове засідання також не з`явилася, з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи.
Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За погодженням представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд доходить такого висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 02.06.2021 було подано заявку на пролонгацію по договору позики № 555137646053004 від 06.05.2021, яка була підписана останньою електронним підписом одноразовим ідентифікатором (смс - код) – 7784 (а.с.14).
Відповідно до вказаної заявки на пролонгацію, ОСОБА_1 ознайомилася із умовами пролонгації, а саме: сплатити заборгованість по процентах у сумі 1578,00 гривень та суму комісії за пролонгацію 0,00 гривень до кінцевої дати оплати 04.06.2021 (а.с.14) та підтверджує намір пролонгувати договір позики № 555137646053004 від 06.05.2021 на термін 30 днів під 640,00 % річних. Просить перерахувати кошти по новому договору позики № 555137646053005 в рахунок виконання грошових зобов`язань та погашення поточної заборгованості та її діючою позикою № 555137646053004 від 06.05.2021.
Між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та ОСОБА_1 02.06.2021 було укладено Договір позики № 555137646053005 (пролонгація) (надалі - Договір) (а.с.7-9).
ОСОБА_1 для підписання Договору позики № 555137646053005 (пролонгація) від 02.06.2021 було надано наступний одноразовий ідентифікатор 7784.
Відповідно до п.2.1. Договору, на підставі заявки на пролонгацію та сплати позичальником заборгованості по процентах за користування попередньою позикою в сумі 1578,00 гривень та оплату повній сумі процентів за пролонгація 0,00 гривень не пізніше 04.06.2021.
Згідно з п.2.2 Договору, у разі не повної оплати позичальником заборгованості по процентах за користування попередньою позикою та оплати процентів за пролонгацію, вказаних в пункті 2.1 цього Договору, до 04.06.2021 включно, заявка на пролонгацію анулюється позикодавцем та позичальник зобов`язаний погасити заборгованість по позиці у строк відповідно до договору позики №555137646053004.
Позика позичальнику надається шляхом погашення позикодавцем заборгованості за раніше укладеним Договором позики та проведення відповідних бухгалтерських проводок в системі з одночасним формуванням за позичальником заборгованості за цим Договором, в розмірі що дорівнює не погашеній заборгованості за попереднім Договором позики. Датою надання позики при проведенні пролонгації/реструктуризації за раніше укладеним Договором позики є дата проведення Позикодавцем відповідних бухгалтерських проводок в системі, направлених на погашення попередньої заборгованості за раніш укладеним Договором позики з одночасним формуванням за позичальником заборгованості за цим Договором в розмірі що дорівнює не погашеній заборгованості за попереднім Договором позики (п.2.3 Договору).
На виконання умов Договору кредитні кошти були перераховані відповідачем, що підтверджується Довідкою про погашення по договору №555137646053004 від 06.05.2021, згідно якої первісним кредитором підтверджено, що клієнтом ОСОБА_1 , погашено заборгованість по договору № 555137646053004 від 06.05.2021 шляхом перерахування коштів згідно умов Договору позики (пролонгації) № 555137646053005 від 02.06.2021, який укладено на підставі заявки про пролонгацію (а.с.20).
Відповідно до п.1.1 Договору, сторони договору домовились продовжити строк виконання зобов`язань позичальника по погашенні заборгованості по договору позики № 555137646053005 в сумі 3000,00 гривень на строк 30 календарних днів під проценти, вказані в п. 1.1.1., а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику та сплатити зазначені проценти. Договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим Договором.
У відповідності до п.п. 1.1.1 Договору, тип процентної ставки - фіксована. Процентна ставка за користування коштами кредиту залежить вiд фактичного виконання позичальником умов договору та становить:
1.1.1.1. Знижена процентна ставка, фіксована становить 1.75% за день (640.00% річних) від суми Позики у межах строку надання Позики, зазначеного в пункті 1.1 цього Договору, якщо в цей строк споживач здійснить повне погашення заборгованості або здійснить таке погашення протягом 1 календарного дня, що слідують за датою закінчення такого строку;
1.1.1.2. Стандартна процента ставка, фіксована становить 2.60% за день (950.00% річних) від суми Позики та застосовується: у межах строку надання позики, зазначеного в пункті 1.1 цього Договору, якщо позичальник не виконав умови зазначені в п.п. 1.1.1.1 Договору для застосування зниженої процентної ставки, та у межах періоду прострочення, але не більше 30 календарних днiв поспiль з моменту виникнення прострочення, що застосовується відповідно до абз.2 част.1 статті 1048 ЦК України.
Позичальник здійснює повернення позики і сплачує проценти згідно із загальними умовами та відповідно до графіку платежів (Додаток №1 до цього договору, є його невід`ємною частиною та підписується позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором у вигляді смс коду). Графік платежів розміщується в особистому кабінеті позичальника на сайті системи (п. 3.1. Договору).
Згідно п.3.2 Договору нарахування процентів за Договором здійснюється за процентною ставкою відповідно до п.1.1.1 на залишок фактичної заборгованості за позикою за фактичну кількість календарних днів користування позикою. Проценти за користування позикою нараховуються щоденно, починаючи з дня надання Позики, відповідно до п.1.1.1.
Розмiр процентної ставки, встановлений в п.1.1.1 Договору, залежить вiд умов її встановлення та є незмінним протягом усього строку дiї Договору та не може бути збільшений позикодавцем в односторонньому порядку. Позичальник розумiє та надає згоду Позикодавцю, що використання стандартної процентної ставки вiдповiдно до п.п. 1.1.1.2. Договору є наперед обумовленим та не односторонньою змiною умов Договору, оскільки, умови про встановлення рiзних процентних ставок за цим Договором застосовуються автоматично за домовленістю сторін, та не вимагають підписання сторонами будь-яких iнших додаткових документiв, крім цього Договору (п.3.4. Договору).
Згідно графіку платежів № 555137646053005 -1 (Додатку №1 до Договір позики № 555137646053005 від 02.06.2021, який підписаний ОСОБА_1 шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором 7784, встановлено графік платежів за користування кредитом протягом 30 календарних днів користування кредитом з 05.06.2021 по 04.07.2021 за процентною ставкою 640.00 % річних (1.75 % в день), з розрахунку відсотків 52,60 гривень в день, становить всього до сплати – 1578,00 гривень (а.с.10).
Додатком №2 до Договір позики № 555137646053005 від 05.06.2021, який підписаний ОСОБА_1 шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором 7784, сторони погодили Розрахунок вартості кредиту, у якому зокрема зазначено: дата видачі кредиту – 05.06.2021, 04.07.2021, кількість днів у розрахунковому періоді всього – 30 днів, чиста сума кредиту/сума платежу за розрахунковий період всього – 4578,00 гривень, сума кредиту за договором – 3000,00 гривень, проценти за користування кредитом – 1578,00 гривень, реальна річна процентна ставка – 20331,57%, загальна вартість кредиту – 4578,00 гривень (а.с.11).
Підписуючи цей договір Позичальник згоден з тим, що позикодавець має право укласти договір відступлення права вимоги за Договором або договір факторингу з будь-якою третьою особою, відповідно до чого Позикодавець в будь-який час має право відступити право вимоги до Позичальника будь-якій третій особі (п.6.4. Договору).
Вищевказані умови кредитування визначені і в паспорті споживчого кредиту, інформація, яка надається позичальнику до укладення договору позики, зокрема визначено: тип кредиту: кредитна лінія, сума/ліміт кредиту: 3000,00 гривень, строк кредитної лінії - 30, заявлений строк користування кредитом - 30; мета отримання кредиту: споживчі цілі; стандартна процентна ставка 950,0% річних (2.60% на день) за кожен день користування кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього договору, за виключення строку використання права користування кредитом за зниженою та/або пільговою процентною ставкою). Знижена процентна ставка 640,00% річних (1,75% на день) (право користування кредитом за вказаною процентною ставкою згідно умов, визначених п.п.5.4.2 цього договору), Тип процентної ставки – фіксована.
Згідно Застереження, яке міститься в Паспорті споживчого кредиту, наведені обчислення реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості позики для позичальника є репрезентативними та базуються на обраних позичальником умовах надання позики, викладених вище, і на припущенні, що договір позики залишатиметься дійсним протягом погодженого строку, а позикодавець і позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі. Реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги позикодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору позики. Паспорт споживчого кредиту підписаний ОСОБА_1 шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором 7784. (а.с.12-13).
До кредитного договору позивачем також долучено Загальні умови надання грошових коштів у позику ТзОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія», які містяться в матеріалах справи (а.с.15-18), з умовами яких ОСОБА_1 була ознайомлена, про що свідчить її електронний підпис одноразовим ідентифікатором – 0764 від 05.01.2021.
Відповідно до довідки до договору позики № 555137646053005 від 05.06.2021, яка містить розрахунок заборгованості за кредитним договором № 555137646053005, сума заборгованості ОСОБА_1 за вищевказаним кредитним договором, станом на дату відступлення права вимоги (21.12.2023) становить 7684,80 гривень (а.с.21).
18.12.2023 між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» (клієнт) та ТОВ «Факторинг Партнерс» (фактор) було укладено договір факторингу №18/02-2023, згідно якого клієнт зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги у сумі 113637981,90 гривень, а фактор зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належать клієнту, і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між клієнтом і боржниками (п.2.1) (а.с.24-25).
22.12.2023 між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» (клієнт) та ТзОВ «Факторинг Партнерс» (фактор) було підписано Акт прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу №18/02-2023 від 18.12.2023 (а.с.30).
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Судом встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно із пунктами 5, 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну, або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (пункт 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;
- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23.03.2020 у справі №404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09.09.2020 у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20).
Зазначений договір є публічним договором приєднання.
Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку ТОВ «Київського торгово-інвестиційна компанія»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються товариством, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим товариство має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
У рішенні від 11.07.2013 №7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Виходячи з наведених норм чинного законодавства, договір, в тому числі і кредитний, може бути укладений шляхом приєднання до запропонованих умов однією із сторін оформлений у формулярах або інших стандартних формах.
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
18.12.2023 між ТОВ "Київська торгово-інвестиційна компанія" та ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" було укладено Договір факторингу № 18/12-2023, відповідно до якого ТОВ "Київська торгово-інвестиційна компанія" відступило на користь ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" право вимоги до боржників за договорами позики, в тому числі за договором позики № 555137646053005 від 02.06.2021, що уклали ТОВ "Київська торгово-інвестиційна компанія" та  ОСОБА_1 .
Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 18/12-2023 від 18.12.2023 та розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 14.05.2026, заборгованість відповідача перед ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" складає 7684,80 гривень, з яких: 3000,00 гривень заборгованість за тілом кредиту, 4684,80 гривень заборгованість по процентам (а.с.23,33).
У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 11.09.2024 у справі № 752/17604/15-ц (провадження № 61-14780св23).
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (див. постанову Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 904/1017/20).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2021 у справі № 904/2104/19).
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону № 675-VIII розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні послуги», «;Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.
Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг.
На підтвердження наявності заборгованості відповідача представник позивача склав розрахунок заборгованості станом на 14.05.2026, проте які дані використовувались при складенні цього розрахунку позивач до суду не надано.
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що кредитні кошти були отримані відповідачем.
Крім того, у договорі не зазначені банківські реквізити, за якими відповідачеві мають бути перераховані кредитні кошти.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
В той же час розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку).
Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 № 6-16цс15.
Матеріали справи не містять доказів того, що кредитодавцем виконані умови Договору № 555137646053005 від 02.06.2021 та надано позичальнику  ОСОБА_1 кредит, оскільки відсутні докази як укладання цього договору, так на який саме рахунок або картку перераховувались кредитні кошти та докази того, що ці реквізити вказані відповідачем.
Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі76,77 ЦПК України).
Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Звертаючись до суду з цим позовом позивачем надано договір позики (пролонгація) №555137646053005 від 02.06.2021 про надання споживчого кредиту; паспорт споживчого кредиту від 05.06.2021, де зазначено, що їх підписання здійснено клієнтом за допомогою електронного підпису.
Проте, матеріали справи не містять доказів: вчинення відповідачем певної сукупність дій спрямованих на отримання кредиту від Банку 02.06.2021, а саме, зареєструвався в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію, отримав повідомлення від суб`єкта електронної комерції (в даному випадку від ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія») із одноразовим ідентифікатором, та прийняв пропозицію (оферту) позивача шляхом використання (підписання) надісланого йому позивачем одноразового ідентифікатора; укладання між первісним кредитором та відповідачем 02.06.2021 договору № 555137646053005, надання відповідачу кредитних коштів за вказаними нею реквізитами у розмірі 3000,00 гривень, перерахування відповідачу на рахунок будь-якій банківській установі коштів від ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» на підставі договору позики № 555137646053005 від 02.06.2021.
Матеріали справи не містять доказів сплати позичальником заборгованості по процентах за користування попередньою позикою в сумі 1578,00 гривень, ні підтвердження зарахування коштів у розмірі 1578,00 гривень на картку відповідача  ОСОБА_1 .
Довідка по договору позики № 555137646053004 від 06.05.2021, яка міститься в матеріалах справи є лише внутрішнім документом фінансової установи та не може вважатися доказом, що дійсно підтверджує вказану обставину.
Не містять такої інформації й розрахунки заборгованості позивача, у них лише зафіксовані суми, які необхідно сплатити, проте порядок їх нарахування (суми та період) не визначений, що унеможливлює здійснення їх перевірки судом.
Отже, зазначені в позовній заяві обставини є лише твердженням позивача, оскільки підтверджуються лише створеними останнім доказами та доказами створеними попереднім кредитором, які неможливо перевірити та які не узгоджуються з жодним іншим доказом, не створеним самим позивачем чи первісним кредитором.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19), сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони.
Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку про недоведеність факту надання ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія «позики відповідачу на підставі договору позики № 555137646053004 від 06.05.2021, який згодом було пролонговано за договором № 555137646053005 від 02.06.2021.
З урахуванням того, що в матеріалах справи відсутні докази укладання з відповідачем вказаного кредитного договору за договором № 555137646053004 від 06.05.2021, отримання відповідачем кредитних коштів та інформації про належність відповідачу платіжної картки, а також підтвердження зарахування, розглядаючи справу по суті, суд доходить висновку про відмову у задоволені позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.
Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України покладаються на позивача.
Керуючись статтями 12, 76-81, 141, 158, 247, 268, 274-278, 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором - відмовити.
Витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 2662,40 гривень, а також з правничою допомогою в розмірі 9000,00 гривень – покласти на позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс».
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складання.
Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення рішення може бути оскаржене відповідачем до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення суду може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст заочного рішення суду складено 05.08.2026.
Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс», адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Гедройця Єжи, 6/521, код ЄДРПОУ: 42640371.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя Любешівського районного суду 
Волинської області         А. С. Савич