ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2026 року | м. Львів | Справа № 140/10867/25 пров. № А/857/14017/26
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Мандзія О.П.,
Суддів: Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 січня 2026 року у справі № 140/10867/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,-
суддя у І інстанції – Сорока Ю.Ю.
дата ухвалення рішення – 30.01.2026,
місце ухвалення рішення - м. Луцьк,
дата складення повного тексту рішення – не зазначено,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - відповідач), у якому позивачка просить суд:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 26.06.2025 № 907550142070 про відмову у переведенні з 19.06.2025 на пенсію в зв`язку з втратою годувальника, відповідно до ст.ст. 54, 57, 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області перевести та здійснити виплату на пенсію в зв`язку з втратою годувальника, відповідно до ст.ст. 54, 57, 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виходячи із заробітної плати померлого годувальника ОСОБА_2 , одержаної за роботу в зоні відчуження з 01.04.1988р. по 31.08.1988 р. у розмірі відшкодування фактичних збитків з дня звернення (19.06.2025).
В обґрунтування позову зазначено, що відповідач відмовив позивачці у призначенні пенсії в зв`язку з втратою годувальника, оскільки позивачка не надала документів для підтвердження періоду роботи, населеного пункту чи об`єкту, де ним проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Позивачка вважає, що це питання досліджувалося при призначенні пенсії померлого годувальника і може аналізуватися повторно.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 30 січня 2026 року у справі № 140/10867/25 позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 26.06.2025 № 907550142070 про відмову ОСОБА_1 у переведенні з 19.06.2025 на пенсію в зв`язку з втратою годувальника, відповідно до ст.ст. 54, 57, 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області перевести ОСОБА_1 на пенсію в зв`язку з втратою годувальника, відповідно до ст.ст.54, 57, 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи із заробітної плати померлого годувальника ОСОБА_2 , одержаної за роботу в зоні відчуження з 01.04.1988 по 31.08.1988 у розмірі відшкодування фактичних збитків з дня звернення (19.06.2025).
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, оскільки вважає, що вказане судове рішення прийняте з порушенням норм як матеріального, так і процесуального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що в пенсійній справі відсутні документи, в яких зазначено населений пункт чи об`єкт, де ОСОБА_2 приймав участь в роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, місце дислокації військової частини.
Крім того, позивачка до заяви від 19.06.2025 № 2428 не надала документів для підтвердження періоду роботи, населеного пункту чи об`єкту, де померлий годувальника проводив роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та довідку про заробітну плату за період роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, підтверджену первинними документами.
Тому, відповідач вважає, що немає підстав для призначення позивачці пенсії по втраті годувальника, оскільки довідка про заробітну плату, яка наявна в пенсійній справі годувальника не підтверджено первинними документами.
На ці обставини не звернув уваги суд першої інстанції внаслідок чого прийняв незаконне рішення.
Відповідач просив скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 січня 2026 року у цій справі та постановити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
Позивачка правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.
Відповідно ч. 4 ст. 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, справа розглядається у порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується письмовими доказами, що між позивачкою, 1944 року народження та ОСОБА_2 , 1947 року народження, укладений шлюб.
ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
23.02.2021 року позивачці призначена пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
19 червня 2025 року позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області із заявою щодо переходу на інший вид пенсії, а саме пенсію по втраті годувальника за померлого чоловіка ОСОБА_2 , учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, категорія 1, відповідно до статті 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ (далі - Закон №796).
Ця заява за принципом екстериторіальності передана на розгляд Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, яке 26.06.2025 прийняло рішення № 907550142070 про відмову позивачці у переведенні з 19.06.2025 на пенсію в зв`язку з втратою годувальника, відповідно до ст.ст. 54, 57, 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки матеріали електронної пенсійної справи не містять документів про підтвердження первинними документами довідки про заробітну плату з 01.04.1988 по 31.08.1988 за період роботи в зоні відчуження та відсутністю у довідці інформації про періоду роботи, населеного пункту чи об`єкту де проводились роботи по ліквідації наслідків аварії ЧАЕС.
Вважаючи протиправним це рішення відповідача, позивачка звернулась з позовом до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутня необхідність надання позивачкою первинних документів для підтвердження довідки про розмір заробітної плати за роботу в зоні відчуження померлого годувальника, оскільки вказані обставини були предметом перевірки при призначенні пенсії померлому годувальнику.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів керується таким.
Згідно статті 13 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов`язується відшкодувати її за втрату годувальника, якщо його смерть пов`язана з Чорнобильською катастрофою.
У відповідності до ст.36 Закону № 1058-IV, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності.
Непрацездатними членами сім`ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.
Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
За приписами ст.10 Закону № 1058-IV, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Згідно з ч.1 ст.37 Закону № 1058-IV, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на одного непрацездатного члена сім`ї в розмірі 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника.
В силу ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII (далі - Закон №796-XII), пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.
В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців.
Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.
Механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54 і 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначається відповідним Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1210 (далі - Порядок №1210).
Приписи пунктів 1-2 цього Порядку визначають, що пенсії за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.
Заробітна плата для обчислення пенсій враховується за будь-які 12 місяців підряд такої роботи.
Відповідно до підпункту 3 пункту 3 Порядку №1210, у разі, коли особа пропрацювала у зоні відчуження менш як 12 місяців підряд, пенсія обчислюється, виходячи із заробітної плати за повні календарні місяці підряд у зоні відчуження.
Підпунктом 4 пункту 3 Порядку №1210 встановлено, що у разі коли особа пропрацювала у зоні відчуження менше календарного місяця у 1986 - 1990 роках, за її бажанням пенсія може обчислюватися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу у зоні відчуження, за весь фактично відпрацьований час, в одному із неповних календарних місяців роботи протягом цих років, без додавання суми заробітної плати за період роботи за межами зони відчуження. У такому разі заробітна плата за весь фактично відпрацьований час ділиться на число відпрацьованих днів, а одержана сума множиться на 25,4. Якщо дні роботи припали на вихідні і святкові дні, розрахунок заробітної плати проводиться у такому ж порядку, як і за роботу у робочі дні, а доплата за вихідні і святкові дні, нарахована за фактично відпрацьований час, з урахуванням установленої кратності додається до суми обчисленої заробітної плати.
Згідно з пунктом 9 Порядку №1210, пенсії з інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, для осіб з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і пенсії у зв`язку з втратою годувальника з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС визначаються за формулою: П=Зс*Кзс*Кв/100%, де П - розмір пенсії; Зс - середня заробітна плата (дохід) в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2006 рік, що застосовується для обчислення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; Кзс - середньомісячний коефіцієнт заробітної плати, який враховується під час обчислення пенсії; Кв - розмір відшкодування фактичних збитків (у відсотках).
Таким чином, призначення пенсії та її розмір ставляться в залежність від заробітку, фактично отриманого працівником у період його роботи в зоні відчуження.
Як видно із матеріалів справи, померлий годувальник ОСОБА_2 , отримував пенсію по віку по день смерті, розраховану виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу у зоні відчуження з 01.04.1988 по 31.08.1988 на підставі довідки виданої Локомотивним депо Ковель. 
У матеріалах справи також є довідка ІНФОРМАЦІЯ_2 від 03.03.1997 № 4/115 про призов ОСОБА_2 на військові збори та період залучення до заходів по ліквідації аварії на ЧАЕС з 31 березня 1988 року по 06 вересня 1988 року; довідка військової частини № НОМЕР_1 від 04.09.1989 № 03782 про те, що ОСОБА_2 приймав участь з 01.04.1988 по 04.09.1988 по ліквідації наслідків ЧАЕС; військовий квиток, який підтверджує викладені вище обставини та посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1988 році від 09.07.1997.
Також у матеріалах справи є архівна довідка від 10.06.2021 видана Галузевим Державним архівом Міністерства оборони України у якій вказано, що ОСОБА_2 здійснював роботи по дезактивації території та приміщень в районі ЧАЕС. 
Згідно статті 5 Закону №796-XII, видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами, організаціями (військкоматами).
В силу пункту 2.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією.
Відтак, роботодавець має право видати довідку про розмір заробітної плати відповідно до даних, що містяться у відповідних первинних документах за відповідний період. Єдиною і обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи до 01 липня 2000 року є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами, зокрема, виписками з особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за пенсією.
При цьому, дійсність відомостей, вказаних в довідці про заробітну плату, одержану за роботу у зоні відчуження з 01.04.1988 по 31.08.1988 виданій Локомотивним депо Ковель відповідач не спростував.
Посилання відповідача на необхідність надання позивачкою первинних документів є необґрунтованим, оскільки, вимоги Порядку № 1210 не передбачають подання таких документів, а вказані документи потрібні для видачі довідки про розмір фактичної заробітної плати за роботу в зоні відчуження, на підставі якої здійснюється перерахунок пенсії.
Зокрема, відповідно до пункту 2.10 Порядку № 22-1, довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.
У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.
Пунктом 2 частини першої статті 64 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що виконавча дирекція Пенсійного фонду та її територіальні органи мають право проводити планові та позапланові перевірки документів для оформлення пенсії, виданих підприємствами, установами та організаціями, а також поданих відомостей про застрахованих осіб, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсійні виплати.
Таким чином, територіальний орган Пенсійного фонду України, будучи наділеним повноваженнями перевірки обґрунтованості видачі довідки про заробітну плату, одержану особою за роботу в зоні відчуження протягом 1986-1990 років, має право на вчинення однієї з наступних юридичних дій: 1) перерахунку особі, яка звертається, пенсії на підставі поданої нею довідки; 2) звернення до підприємств, установ та організацій, що видали довідку про заробітну плату, фізичних осіб для подання ними додаткових документів, а у разі встановлення факту необґрунтованості видачі такої довідки - відмови особі у перерахунку пенсії на підставі цієї довідки.
Отже, територіальні органи Пенсійного фонду України, відмовляючи у перерахунку пенсії з підстав недостовірності та/або недостатності документів, повинні встановлювати всі фактичні обставини, що перешкоджають такому перерахунку.
При вирішенні цього спору апеляційний суд враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 21.02.2020 у справі № 291/99/17, відповідно до яких перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії.
Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У зв`язку із вищенаведеним, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про неможливість врахування для обрахунку пенсії позивачки, у зв`язку з втратою годувальника, розміру відшкодування фактичних збитків, відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», довідки про заробітну плату одержану за роботу у зоні відчуження з 01.04.1988 по 31.08.1988, що видана Локомотивним депо Ковель, при переведенні позивачки на пенсію по втраті годувальника.
Тому, апеляційний суд вважає, що в спірне рішення відповідача необхідно визнати протиправним та скасувати і зобов`язати відповідача перевести позивачку на пенсію в зв`язку з втратою годувальника, відповідно до ст.ст. 54, 57, 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виходячи із заробітної плати померлого годувальника ОСОБА_2 , що вказана у довідці Локомотивного депо Ковель.
Зважаючи на встановлені обставини на наведені вище норми матеріального права, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення позову.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до ст.139 КАС України судовий збір розподілу не підлягає.
Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 січня 2026 року у справі № 140/10867/25 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя | | О. П. Мандзій
судді | | Л. Я. Гудим
| | В. Я. Качмар