Справа №295/6909/26
Категорія 82
2/295/3986/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.06.2026 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:
головуючої судді Стрілецької О.В.
за участі секретаря судового засідання Простибоженко Ю.М.
представника позивачів - адвоката Ковальчука В.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом, поданим представником ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 – адвокатом Ковальчуком Вадимом Анатолійовичем, до Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про зняття арешту з майна,
ВСТАНОВИВ:
І. Короткий зміст позовних вимог
Адвокат Ковальчук В.А. в інтересах позивачів звернувся з позовом, в якому просить усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 права користування та розпорядження майном шляхом зняття арешту з нерухомого майна, а саме: з належної кожному з позивачів на праві приватної власності 1/4 ідеальної частки квартири АДРЕСА_1 , який був накладений згідно з постановою державного виконавця ДВС у Богунському районі м. Житомира Носаль І.Г. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15.09.2006 року серії АА № 955190.
Позовна заява обгрунтована тим, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3  та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1 по 1/4 ідеальній частині кожному. 
У виконавчому провадженні згідно з постановою серії АА від 15.09.2026 державним виконавцем Носаль І.Г. накладений арешт на вказану квартиру.
На звернення адвоката Ковальчука В.А. до Богунського відділу державної виконавчої служби у м. Житомирі з приводу надання інформації по вказаному виконавчому провадженню та про скасування арешту з майна позивачів, він отримав відмову, яка мотивована тим, що підстави для скасування арешту з майна державним виконавцем відсутні, роз`яснено, що на підставі ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду. Водночас, адвокат повідомлений, що на виконанні у виконавчій службі не перебуває жодного виконавчого документа, боржниками за яким є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Широкова Антоніна Вікторівна.
Посилаючись на викладене, представник позивачів просить суд скасувати арешт з належного його довірителям на праві власності майна, зважаючи на те, що всупереч положенням ст. 317, 319 ЦК України відповідний арешт нерухомого майна перешкоджає позивачам в повному обсязі реалізувати свої права власників.

ІІ. Процедура та позиції сторін
Відповідно до ухвали суду від 28.04.2026 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
У судовому засіданні 30.06.2026 представник позивачів – адвокат Ковальчук В.А. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задоволити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Додатково вказав, що ОСОБА_3 , який є сином ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , був засуджений, йому було призначено покарання у вигляді конфіскації майна, під час виконання вироку у цій частині державний виконавець наклав арешт на всю квартиру, а не належну ОСОБА_3 її частку. Адвокат Ковальчук В.А. зазначив, що квартира була придбана за договором міни у 1996 році, право власності зареєстровано у БТІ, право власності на квартиру позивачі в реєстрі нерухомого майна не зареєстрували. На думку адвоката Ковальчука В.А., арешт на квартиру позивачів накладений на підставі постанови державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі, а відтак вказаний орган порушив право власності позивачів та є належним відповідачем у справі. 
Уповноважений представник Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі у судове засідання 30.06.2026 не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Повідомлення про розгляд справи було доставлене до електронного кабінету відповідача, який зареєстрований в ЄСІТІС, що підтверджується змістом довідки про доставку електронного листа, складеного відповідальним працівником суду (а. с. 39).
Згідно зі ст. 14 ЦПК України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-комунікаційна система; державні виконавці реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку; особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Таким чином, з огляду на те, що відповідач має зареєстрований електронний кабінет в системі ЄСІТІС, листування з таким учасником здійснюється виключно в електронному вигляді шляхом надсилання процесуальних документів до зареєстрованого електронного кабінету в електронному вигляді, тому відповідач вважається таким, що про судовий розгляд повідомлений належним чином.
Беручи до уваги те, що представник відповідача про час і місце проведення розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки у судове засідання не повідомив, відзив на позов не подав, на підставі ст. 280 ЦПК України і за згодою представника позивачів суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами та ухвалити заочне рішення.

ІІІ. Обставини, встановлені судом, докази на їх підтвердження 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 за договором міни від 13.07.1996 у рівних частках, по 1/4 кожний, набули у власність квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 10).
Зі змісту реєстраційного напису на договорі міни від 13.07.1996 вбачається, що право власності на вказану квартиру за позивачами було зареєстровано. 
Згідно з протоколом слідчого СВ Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області про накладення арешту на майно від 09.09.2005 описане майно, яке підлягає арешту, яке на праві власності належить ОСОБА_4 , а саме частка квартири АДРЕСА_1 (а. с.14).
Зі змісту постанови державного виконавця ДВС у Богунському районі м. Житомира Носаль І.Г. серії АА № 955190 від 15.09.2006 вбачається, що на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист 1-79, виданий 20.06.2006 Корольовським райсудом м. Житомира, про стягнення з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави конфіскації 1/2 частини майна, на підставі протоколу про накладення арешту на майно від 09.09.2005 описана кв. АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим постановлено накласти арешт на майно, яке належить ОСОБА_4 - квартиру АДРЕСА_1 , заборонено її відчуження (а. с. 12).
Відповідно до Інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 27.03.2026 наявний запис про арешт нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , власник - ОСОБА_3 , внесений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА №589716, виданої 15.09.2006 Богунським ВДВС Житомирського МУЮ, державний виконавець Ногаль І.Г. (а. с. 9).
Зі змісту відповідей з Богунського відділу державної виконавчої служби у м. Житомирі, які надані на звернення адвоката Ковальчука В.А., вбачається, що станом на 02.04.2026 на примусовому виконанні у відділі не перебувають виконавчі провадження, боржниками у яких є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а. с. 18-20, 24). Роз`яснено положення ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження", зазначено, що у поданій заяві відсутні обставини для звільнення майна з-під арешту державним виконавцем, рекомендовано звернутися до суду з позовом про зняття арешту з майна.

ІV. Національне законодавство, що підлягає застосуванню, мотиви та оцінка суду
За правилами ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
За приписами п. 5 ч. 3 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 (чинного на момент накладення арешту на майно позивачів в цій справі) було передбачено право державного виконавця у процесі здійснення виконавчого провадження накладати арешт на майно боржника.

Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначені статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 року (чинного на момент вирішення питання про звільнення майна з-під арешту), згідно з положеннями якого особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. 
У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:
1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;
2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;
3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;
4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;
5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;
6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;
7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;
8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;
9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.
У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Згідно з частиною першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; способом захисту цивільного права є припинення дії, яка порушує права; суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.
У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. 
Спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого виду судочинства (пункт 23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 658/715/16-ц).
У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про звільнення майна з-під арешту.
Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права та є різновидом негаторного позову (пункт 55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц).

Звертаючись до суду з позовом адвокат Ковальчук В.А. посилається на порушення права приватної власності позивачів на майно.
Судом встановлено, що позивачі у справі є співвласниками у рівних частинах на квартиру АДРЕСА_1 , кожному з яких належить по 1/4 частині. 
Арешт на квартиру накладений у виконавчому провадженні, в якому позивачі не є боржниками. Обтяження на майно накладено державним виконавцем у виконавчому провадженні, в якому боржником був ОСОБА_3 , який також є співвласником ще однієї 1/4 частини цієї ж квартири, який не є учасником судового провдження і вимоги до якого не заявлені.

Згідно зі ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесіє позивач і відповідач.
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
У пункту 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» судам роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.
У постанові Верховного Суду у справі № 725/3352/23 від 06 травня 2024 року зроблений висновок, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц).
За правилами ст. 51 ЦПК України заміна відповідача або залучення до участі у справі співвідповідача можлива лише за клопотанням позивача, суд з власної ініціативи немає повноважень для визначення відповідачів, що є виключним правом позивача.
Суд, виключно за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.
У разі, якщо вимоги заявлені до неналежного відповідача, суд відмовляє в задоволенні позову.
Такі правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц та у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 509/4966/17.

Звертаючись з позовом адвокат Ковальчук В.А. вказав відповідачем Богунський відділ державної виконавчої служби у місті Житомирі. 
У судовому засіданні адвокат Ковальчук В.А. зазначив, що вимоги заявлені до належного відповідача, оскільки державний виконавець при накладенні арешту на майно невірно визначив частину майна, на яку повинен був бути накладений арешт.
Такі доводи адвоката Ковальчука В.А. є помилковими, оскільки позивачами не заявлена вимога про визнання неправомірними дій державного виконавця під час накладення арешту та скасування постанови державного виконавця про накладення арешту в частині його накладення на майно, яке на праві власності належить позивачам, які б не підлягали вирішенню шляхом подання негаторного позову про захист права власності, усунення перешкод у здійсненні права власності та зняття арешту з майна. 
Під час розгляду справи у межах заявлених позовних вимог судом не встановлено, що між позивачами та відповідачем існує спір про право на майно, на яке накладений арешт, не встановлено, що права позивачів на майно оспорюються відповідачем, тобто вирішення питання про скасування арешту з майна не пов`язано зі спором про право на це майно.

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок розглядати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі, та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Формування змісту й обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет і підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених ними вимог і наданих доказів (статті 12, 13 ЦПК України).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи представника позивача, беручи до уваги фактичні обставини справи, суд робить висновок, що позовні вимоги заявлені до неналежного відповідача, оскільки Богунський відділ ДВС не може бути відповідачем у справі про зняття арешту з майна, яке належить позивачам на праві власності, представник позивача не заявляв вимогу про заміну неналежного відповідача або залучення співвідповідача, тому суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі.

V. Розподіл судових витрат 
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, понесені позивачами судові витрати покладаються на них.
Керуючись ст. 2, 7, 10-13, 76-84, 141, 263-268, 354 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивачі: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 .;
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ;
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ;
Представник позивача: адвокат Ковальчук Вадим Анатолійович, місце здійснення діяльності: м. Житомир, Бульвар Новий, 5, оф. 3.6)
Відповідач: Богунський відділ державної виконавчої служби у місті Житомирі Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, місцезнаходження: м. Житомир, майдан Корольова, 3/14, ЄДРПОУ 35021511.

Повний текст рішення складений 06.07.2026.

Суддя О.В. Стрілецька