Єдиний унікальний номер 722/1240/26 
Номер провадження 2/722/927/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 вересня 2026 року  Сокирянський районний суд Чернівецької області в складі:
головуючого судді  Припхан І.І.
секретаря   Сімак О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Сокиряни в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача Руденко К.В. звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що відповідно до укладеного кредитного договору№ 21463 від 19.10.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Процент» та ОСОБА_1 , відповідач отримала суму кредиту в розмірі кредит у розмірі 6000,00 гривень, строком на 730 днів (до 19.10.2026 року), шляхом переказу на його платіжну картку № НОМЕР_1 емітовану АТ «Ощадбанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00% від суми кредиту за кожен день користування (365,00% річних).
Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації Відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://procent.com.ua та підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором.
Кредитні кошти в розмірі 6000,00 грн. були відправлені Відповідачу 19.10.2024 року на платіжну картку № НОМЕР_1 емітовану АТ «Ощадбанк».
Починаючи з 04.06.2025 року, Відповідач має обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги Позивачем повернути всю заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом, однак в порушення зобов`язань не сплачує її. Відповідач своєчасно не сплатила нараховані відсотки відповідно до Графіку платежів, в зв`язку з чим виникла заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом починаючи з 16.05.2025 року.
У зв`язку з порушеннями зобов`язань, заборгованість Відповідача за Кредитним договором станом на 20.05.2026 року становить 20920,00 гривень – заборгованість за процентами за користування кредитом за період з 16.05.2025 року по 12.05.2026 року, що нараховані відповідно до п. 1.2. Кредитного договору за ставкою 1,00 % за кожен день користування кредитом (365,00% річних).
З огляду на викладене позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за Договором № 21463 від 19.10.2024 в розмірі 20920,00 гривень – заборгованість за процентами за користування кредитом за період з 16.05.2025 року по 12.05.2026 року, що нараховані відповідно до п. 1.2. Кредитного договору за ставкою 1,00 % за кожен день користування кредитом (365,00% річних), витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн., а також судовий збір.
06.08.2026 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву за змістом якого просила у задоволенні позову відмовити з наступних підстав. Так, нарахована представником позивача сума процентів у розмірі 20 920,00 грн є непропорційно великою у порівнянні з тілом кредиту (6 000,00 грн) та становить надмірний фінансовий тягар та суперечить статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Позивачем не надано належних доказів перерахування коштів відповідачу. Також зазначила, що дана справа є типовою, малозначною, справою спрощеного позовного провадження, при цьому заявлений розмір адвокатських витрат 10 000 грн становить майже 37% від суми самого позову 27 040 грн та є явно завищеним, необгрунтованим і неспівмірним зі складністю справи відтак просила зменшити розмір витрат на правову допомогу та врахувати її складне матеріальне та сімейне становище.
09.08.2026 року представником позивача подано відповідь на відзив за змістом якого позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі, зазначив, що кредитний договір укладено з відповідачем відповідно до вимог законодавства, відповідач належним чином була ознайомлена із умовами договору, будь-які зміни умов Договору № 21463 від 19.10.2024 року не вносилися. Відсотки за користування кредитом за період з 16.05.2025 року по 12.05.2026 року нараховані відповідно до п. 1.2. Кредитного договору за ставкою 1,00 % за кожен день користування кредитом (365,00% річних) та Закону України «Про споживче кредитування». Заявлені витрати на правову допомогу є правомірними.
В судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 
Відповідач у судове засідання не з`явилась, однак скористалась правом подання відзиву на позовну заяву. 
Ураховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України та частини другої статті 247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників процесу на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до таких висновків.
Положення частини першої статті 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частини першої ст.207ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (частина третя статті 207 ЦК України).
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст.205,207 ЦК України).
Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19.
Відповідно до частини першої статті 1054ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Згідно п. 12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Так, судом встановлено, що 19.10.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «»Фінансова компанія «Процент» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 21463.
Відповідно до п. 1.1. Договору на умовах встановленим цим Договором, Товариство зобов`язується надати Позичальникові грошові кошти в розмірі 6000 гривень (шiсть тисяч гривень 00 копійок) на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом в строки, визначені цим Договором.
Згідно п.1.2. Договору процентна ставка за користування Кредитом становить - 1.0% від суми Кредиту за кожний день (річна процентна ставка становить 365.00%) користування Кредитом. Процентна ставка за користування Кредитом є фіксованою та застосовується у межах строку визначеного в п. 1.3. Договору
Строк надання Кредиту та строк дії Договору становить 730 днів, з сплатою Кредиту в кінці строку користування згідно Додатку №1 до цього Договору. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 19 днів. (п.1.3 Договору).
Указаний договір з додатками підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором «519030» Івановою П.Г.
Додатки до договору та паспорт споживчого кредиту містить вказівку на суму кредиту, строк його видачі, відсоткову ставку, загальну вартість кредиту тощо.
ТОВ «ФК «Процент» виконало свої зобов`язання за кредитним договором, надало ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 6000,00 грн., що підтверджується матеріалами справи, а саме листом ТОВ «Пейтек» Вих.№20260519-7 від 19.05.2026 та наданою АТ «Ощадбанк» на виконання ухвали суду інформацією №46/12-11/104754/2026/Бт від 30.07.2026, згідно якої на ім`я ОСОБА_1 відкрито банківський рахунок, до якого емітовано банківську платіжну картку № НОМЕР_2 , на яку 20.10.2024 року здійснено зарахування коштів в сумі 6000,00 грн.
Ураховуючи викладені обставини, договір укладено в електронному вигляді з використанням електронного підпису, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цього договору сторони договору досягли згоди щодо всіх його істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору.
Суд звертає увагу, що відповідач, посилаючись виключно на формальні заперечення щодо форми доказів позивача, не надала власних доказів (зокрема, виписки з її карткового рахунку), які б спростовували факт зарахування коштів, а також не заявила клопотань про витребування таких доказів судом. Така процесуальна поведінка, яка полягає у запереченні доказів позивача без фактичного спростування основного предмету доказування та без використання передбачених ЦПК України процесуальних механізмів для доведення своєї позиції, може свідчить про недобросовісне здійснення відповідачем своїх процесуальних прав.
Надаючи правову оцінку зазначеному, суд вважає доведеним факт укладення кредитного договору та отримання ОСОБА_1 кредитних коштів.
Стосовно доводів відповідача щодо нарахування процентів за користування кредитом, суд виходить з такого.
Так, у п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Така компенсація є притаманною випадкам невиконання (неналежного виконання) зобов`язання, однак не може застосовуватися за відсутності факту прострочення боржником виконання свого зобов`язання.
Разом з тим, за приписами ст. 1048, 1056-1 ЦК України проценти є платою за користування кредитними коштами та нараховуються в межах строку дії кредитного договору незалежно від його виконання.
Отже, до спірних правовідносин не може бути застосовано п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки ч. 5 ст. 18 даного Закону містить посилання на те, що положення договору, яке визнано несправедливим, включаючи ціну договору, може бути змінено або визнано недійсним. Тобто, вказана норма законодавства передбачає наявність окремої вимоги споживача про визнання недійсною умови договору з підстав її несправедливості.
Відповідачкою не пред`явлено зустрічної вимоги про визнання умов кредитного договору недійсними чи їх зміни, зокрема щодо встановленого розміру процентної ставки. ОСОБА_1 , як під час укладення кредитного договору, так і протягом усього часу його виконання жодних заперечень щодо його умов не заявляла, будь-яких претензій щодо непроведення з нею переддоговірної роботи не мала, незгоду з окремими пунктами кредитного договору не висловлювала, не здійснювала дій щодо відмови від договору і, відповідно, не вважала договір несправедливим та вчиненим з порушенням принципу добросовісності.
Таким чином, доводи скаржника про необхідність зменшення судом процентів через їх несправедливий характер є необґрунтованими.
Водночас суд встановив відповідність нарахованих кредитодавцем відсотків за користування кредитом положенням ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», де встановлено вимоги до реальної річної процентної ставки, денної процентної ставки та загальної вартості кредиту для споживача.
Статтею 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом №3498-IX від 22.11.2023.
Так, суд зауважує, що розмір процентів нарахованих кредитодавцем за користування кредитними коштами у сумі 20920,00 грн не перевищує максимальний розмір денної процентної ставки, передбачений статтею 8 Закону України «Про споживче кредитування».
Обґрунтованих доводів щодо спростування суми заборгованості за нарахованими відсотками відповідачка не навела, а також не надала будь-якого власного контррозрахунку.
З урахуванням фактичних обставин справи, суд приходить до висновку, що кредитний підписаний сторонами, які мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, що свідчить про досягнення згоди з усіх істотних умов договору. Умови договору викладено чітко та з повною інформацією стосовно умов кредитування, з якими відповідач погодився, підписавши договір, і додаткових заперечень щодо цих умов він не заявляв.
Таким чином, перевіривши розрахунок заборгованості, виходячи із суми позики у розмірі 6000,00 грн., узгодженої процентної ставки у розмірі 1,0% за день та строку заборгованості, суд дійшов висновку до задоволення позову та стягнення заборгованості із ОСОБА_1 в частині заборгованості по відсотках у розмірі 20920,00 грн., що відповідає заявленим вимогам.
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово згадував про категорію стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, від 03 серпня 2022 року у справі № 910/11027/18.
Стандарт доказування «вірогідність доказів» підкреслює необхідність співставлення судом доказів,які надають позивач та відповідач.
У процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини.
Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права в зобов`язальних правовідносинах, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини.
У свою чергу процесуальні обов`язки відповідача полягають також у здійснені ним активних процесуальних дій, наведенні доводів та наданні доказів, що спростовують існування цивільного права позивача як кредитора у зобов`язанні. Тож виходячи з принципу змагальності сторін у процесі на позивача за загальним правилом розподілу тягаря доказування не може бути покладено обов`язок доведення обставин, за які відповідає боржник.
З матеріалів справи вбачається та підтверджується належними доказами те, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, отриманий кредит та нараховані за користування кредитом процентом не повернув, а тому оскільки позичальник ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, допустивши кредитну заборгованість в заявленій сумі, підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь ТОВ «ФК «Процент» суми заборгованості за кредитним договором.
Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, судовий збір сплачений ТОВ «ФК «Процент» за подачу позовної заяви підлягає стягненню з відповідача.
Крім цього, при зверненні до суду з даною позовною заявою, позивачем понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн., що підтверджується: копією договору про надання юридичних послуг № 03/06/2024 від 03.06.2024 року; копією акта приймання-передачі надання послуг № 144 від 30.04.2026 року до договору № 03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03.06.2024 року; копією витягу з реєстру №1 від 30.04.2026 року до акта приймання-передачі надання послуг № 144 від 30.04.2026 року до договору № 03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03.06.2024 року якого сума наданих послуг складає 10000,00 грн та включає: складання та подання позовної заяви до суду про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за Кредитним договором №21463 від 19.10.2024 року та клопотання про витребування доказів (9000,00 грн.); складання адвокатського запиту про витребування доказів по боржнику з ОСОБА_1 за Кредитним договором № 21463 від 19.10.2024 року (1000,00 грн.).
Відповідно до п.п.1,2 ч.2, ч.3 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому, суд враховує, що у разі недотримання вимог частини ч.4 ст.137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Однак, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.
Під час розгляду справи відповідач вказала, що заявлені витрати позивача на правову допомогу є неспівмірними, та клопотала про їх зменшення.
Враховуючи характер виконаної роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, ціни позову та значення справи для сторони, з відповідача на користь позивача слід стягнути 4000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись статтями 525, 526, 530, 610, 625, 1050, 1054 ЦК України, статями 10, 12, 13, 141, 263, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» (03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, буд. 4, ЄДРПОУ 41466388, рахунок IBAN: НОМЕР_4 банк отримувач: АТ «Сенс Банк») заборгованість за кредитним договором № 21463 від 19.10.2024 у розмірі 20920 (двадцять тисяч дев`ятсот двадцять) грн. 00 коп., що складається з 20920, 00 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 16.05.2025 року по 12.05.2026 року.
Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» (03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, буд. 4, ЄДРПОУ 41466388, рахунок IBAN: НОМЕР_4 банк отримувач: АТ «Сенс Банк») витрати по сплаті судового збору 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн. 40 коп. та витрати, понесені на правничу допомогу у сумі 4000 (чотири тисяч) гривень 00 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Сокирянський районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: