ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/2955/25  Номер провадження 22-ц/814/775/26	Головуючий у 1-й інстанції Подмаркова Ю. М.  Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2026 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого судді: Обідіної О.І.,
суддів: Бутенко С.Б., Карпушина Г.Л.
за участю секретаря: Дороженка Р.Г.
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на рішення Подільського районного суду м. Полтави від 15 вересня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. 
На обґрунтування позову вказував, що з 17.06.1998 перебуває в шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Сімейне життя не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, постійних суперечок та побутових сварок, що призвели до припинення шлюбних відносин та втрати почуттів.
З 2016 року вони як подружжя не спілкуються, спільне господарство не ведуть, будь-яких взаємних прав та обов`язків між ними не існує, тому за вказаних обставин подальше збереження сім`ї є неможливим. 

Рішенням Подільського районного суду Полтавської області від 15 вересня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.
Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , зареєстрований 17 червня 1998 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 750, - розірвано.
Після розірвання шлюбу прізвище сторін залишено без змін.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спільне проживання сторін суперечить інтересам позивача, оскільки відновлення шлюбних відносин не можливе. 
Не погодившись з даним судовим рішенням, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволення позовних вимог.
Зазначала, що судом першої інстанції не взято до уваги не надання стороною позивача будь-яких переконливих доказів відсутності можливості збереження їх сім`ї, дійсні причини погіршення їх відносин судом не встановлено, висновки про неможливість відновлення шлюбних стосунків є помилковими та передчасними.
Стверджує, що судом не було взято до уваги те, що вони проживають в одному помешканні, а наявні між ними попередні суперечності вже вирішені.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне. 
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони 17.07.1998 року зареєстрували шлюб, актовий запис №750 згідно свідоцтва виданого центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області серії НОМЕР_1 .
Від шлюбу мають спільного повнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З 2016 року сторони не підтримують шлюбні стосунки, почуття між ними втрачені, взаємні права та обов`язки як між чоловіком та дружиною відсутні.

Ухвалюючи рішення про розірвання шлюбу, суд першої інстанції виходив з того, що спільне життя між сторонами не склалося так як вони мають різні погляди на шлюб та сім`ю, втратили взаєморозуміння та взаємоповагу, тривалий час кожен живе окремим життям, спільного господарства не ведуть, а відтак збереження шлюбу не можливе та суперечитиме інтересам позивача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч. 1 ст. 24 СК України).
Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно з ч.2 ст.104 та ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України.
За змістом ч. 3 ст. 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.
Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у рішення суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.
Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.
У суді першої інстанції позивач наполягав на розірванні шлюбу, на примирення не погоджувався, тоді як відповідач бажала зберегти сім`ї, оскільки не втратила почуття до чоловіка і мала надію на відновлення їх стосунків. 
Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.
З урахуванням доводів апеляційної скарги та висловленим стороною відповідача бажанням зберегти шлюбні відносини, ухвалою Полтавського апеляційного суду від 21.01.2026 було надано подружжю строк для примирення. 
Після закінчення вказаного строку, було призначене судове засідання, у яке з`явилися сторони та зазначили, що бажання щодо продовження сімейних відносин не з`явилося, примирення не відбулося. 
Позивач наполягав на розірванні шлюбу, тоді як відповідач усвідомлюючи не можливість відновлення сімейних відносин, пояснювала про наявність між ними не вирішених майнових та інших фінансових питань. 
Враховувавши, що у подружжя спільних інтересів та побуту між ними не існує, фактично у кожного з подружжя вже тривалий час влаштоване своє власне життя, що є свідченням стійкого розладу подружніх взаємовідносин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого рішення про недоцільність збереження шлюбу, який за вказаних обставин перетворився у формальність. 
Апеляційна скарга вказаних висновків суду першої інстанції не спростовує та не містить жодних доказів, які б доводили наявність підстав для подальшого збереження шлюбу.
За наданий апеляційною інстанцією строк для примирення сторони не відновили свої відносини, дій, які б свідчили про їх бажанням зберегти сім`ю не здійснювали, тому наданий судом строк на примирення бажаних для апелянта наслідків не призвів. 
Враховуючи принцип добровільності союзу між чоловіком та жінкою, а також відсутність по справі обставин, які б свідчили про можливість відновлення між сторонами їх сімейних відносин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції про розірвання шлюбу.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Подільського районного суду м. Полтави від 15 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з часу її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови виготовлено 13 липня 2026 року.

Судді: О.І. Обідіна С.Б. Бутенко Г.Л. Карпушин