Справа №573/204/26 	
Номер провадження 22-ц/816/2353/26 	
Категорія - 36 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2026 року м. Суми

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Нестеренка М.В. (суддя-доповідач), суддів: Сидоренко А.П., Щербаченко М.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Мальцева Вадима Петровича
на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 30 квітня 2026 року, ухвалене у складі судді Черкашиної М.С., у місті Білопілля, повний текст складений 06 травня 2026 року 
у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «есі Білопілля» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції 

03 лютого 2026 року ТОВ «есі Білопілля» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
Вимоги мотивовані тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю «есі Білопілля» з 01 січня 2022 року надавало послуги постачання теплової енергії, обслуговування абонентського рахунку та обслуговування, ремонт внутрішньобудинкових систем теплопостачання до житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яке на праві приватної власності належить ОСОБА_1 . Приміщенню присвоєно номер абонентського рахунку НОМЕР_1 , який відкрито на ім`я відповідача. 
За отримані послуги споживачу нараховано - 11457 грн 29 коп., з яких: 9665 грн 10 коп. за постачання теплової енергії на загальнобудинкові потреби, 1 792 грн 19 коп. за абонентське обслуговування за період з 01 січня 2022 року по 30 вересня 2025 року, що не сплачено у добровільному порядку та на сьогоднішній день є боргом і підлягає стягненню.
Посилаючись на викладені обставини, ТОВ «есі Білопілля» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в сумі 11 457 грн 29 коп. за спожиті житлово-комунальні послуги та сплачений судовий збір.
Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 30 квітня 2026 року позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 11 457 грн 29 коп. за період з 01 січня 2022 року по 30 вересня 2025 року та судовий збір у сумі 2 422 грн 40 коп.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивач є належним виконавцем послуг з постачання теплової енергії у будинку, в якому розташована квартира відповідача, а відповідач як співвласник такого приміщення є споживачем житлово-комунальних послуг та зобов`язаний брати участь в оплаті теплової енергії, спожитої на загальнобудинкові потреби, а також послуг з абонентського обслуговування. Місцевий суд установив, що нарахування плати за спірний період здійснювалося відповідно до вимог законодавства, а наданими позивачем доказами підтверджується факт надання послуг та наявність у відповідача заборгованості в заявленому розмірі. При цьому суд дійшов висновку, що відсутність укладеного між сторонами договору не звільняє споживача від обов`язку оплатити фактично отримані житлово-комунальні послуги, а доводи відповідача про ненадання таких послуг та відсутність підстав для здійснення нарахувань належними і допустимими доказами не підтверджені.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Мальцев В.П., посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, недоведеність обставин, які суд визнав встановленими, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. 
Зазначає, що належна йому квартира обладнана індивідуальною системою опалення та не отримує послуг централізованого теплопостачання, у зв`язку з чим суд безпідставно дійшов висновку про наявність у нього обов`язку зі сплати вартості таких послуг. 
Вважає, що суд не надав належної оцінки поданим ним доказам щодо автономного опалення квартири та не встановив обставин, які мають значення для правильного вирішення спору. 
Також апелянт стверджує, що позивач не довів факту надання йому комунальної послуги, обсягу фактично спожитої теплової енергії, правильності та законності здійснених нарахувань, а суд безпідставно поклав в основу рішення внутрішні документи позивача без перевірки їх відповідності вимогам законодавства. 
Крім того, вказує на відсутність між сторонами укладеного договору про надання послуг з теплопостачання та недоведеність факту приєднання його до умов публічного договору, а також на відсутність доказів належного повідомлення про умови надання послуг і здійснені нарахування. 
Окремо зазначає, що є учасником бойових дій та має право на передбачені законом пільги з оплати житлово-комунальних послуг, які позивачем при визначенні розміру заборгованості враховані не були.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

17.06.2026 засобами системи «Електронний суд» на адресу апеляційного суду від представника ТОВ «есі Білопілля» - Низового Валерія Володимировича (в порядку самопредставництва) надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Білопільського районного суду Сумської області від 30 квітня 2026 року – без змін. Відзив мотивований тим, що відключення квартири від системи централізованого опалення не звільняє її власника від обов`язку сплачувати вартість теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та функціонування внутрішньобудинкових мереж, оскільки такий розподіл здійснюється відповідно до вимог законодавства. Представник позивача зазначає, що внутрішньобудинкові мережі та інше спільне майно багатоквартирного будинку належать усім співвласникам, які зобов`язані брати участь у витратах на їх утримання незалежно від способу опалення квартири. Також вказує, що факт надання послуги з постачання теплової енергії підтверджується рішеннями органу місцевого самоврядування про початок та закінчення опалювальних сезонів, а обсяги спожитої теплової енергії підтверджені помісячними звітами щодо її розподілу між споживачами. Крім того, зазначає, що між сторонами діє індивідуальний договір про надання послуг, який є публічним договором приєднання, а доводи відповідача щодо ненадання йому пільг є безпідставними, оскільки такі пільги надаються державою через Пенсійний фонд України, а не виконавцем комунальної послуги.

Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції

Судом встановлено, що відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ «есі Білопілля» є юридичною особою та здійснює господарську діяльність з виробництва теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами та з постачання теплової енергії (матер ел. справи).
Згідно з розпорядженнями голови Сумської ОДА №№ 744-ОД, 745-ОД, 746-ОД від 30.11.2021 ТОВ «есі Білопілля» видано ліцензії на право провадження господарської діяльності з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами на необмежений строк (а. с. 10-14).
Рішенням виконавчого комітету Білопільської міської ради №359 від 16.12.2021 виробником та виконавцем комунальних послуг на території Білопільської міської територіальної громади з постачання теплової енергії визначено з 01.01.2022 ТОВ «есі Білопілля», який надає послуги з постачання теплової енергії, здійснює абонентське обслуговування абонентського рахунку та послугу з обслуговування, ремонту внутрішньобудинкової системи теплопостачання, у тому числі у будинку АДРЕСА_2 . Зазначений будинок є багатоповерховим, опалення до квартири здійснюється від транзитних трубопроводів житлового будинку і є невід`ємною частиною системи опалення вказаного будинку (матер. ел. справи).
Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, квартира АДРЕСА_3 зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у відповідних частках. (а. с. 5 зв.).
Житловому приміщенню, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_4 присвоєно особистий рахунок № НОМЕР_1 .
Оскільки квартира АДРЕСА_3 , обладнана індивідуальною системою опалення та є самостійним об`єктом нерухомого майна, на її власників відповідно до вимог законодавства розподіляється частина теплової енергії, спожитої на загальнобудинкові потреби.
Заборгованість ОСОБА_1 , як власника приміщення і споживача послуг, які надано за адресою: АДРЕСА_4 складає –11457 грн. 29 коп., з яких: 9665 грн. 10 коп. за постачання теплової енергії, 1792 грн. 19 коп.- за абонентське обслуговування за період з 01 січня 2022 по 30 вересня 2025, що підтверджується довідками про нарахування платежів за постачання теплової енергії, за обслуговування, поточний ремонт внутрішньобудинкової системи теплопостачання.
У копіях помісячних звітів теплопостачальної організації за 2022 - 2025 рр, по житловому будинку АДРЕСА_2 , які підписані представником надавача послуг та представником споживачів – ОСОБА_5 засвідчено зняття показів спожитої теплової енергії лічильним пристроєм будинку (а.с. 31-37).
Вузли обліку теплової енергії перевірялися постійно на початку та в кінці опалювальних періодів, що підтверджується копіями актів перевірки, які засвідчені у тому числі підписами представника абонентів – ОСОБА_6 (а.с. 38, 59).
Сторона відповідача не заперечує факт належності відповідачу квартири за вищевказаною адресою, де він і проживає, також сторона відповідача не заперечує факту підведення до житлового будинку АДРЕСА_2 систем теплопостачання та надання постачальником відповідної послуги.
Судом досліджено наданий стороною відповідача документ під назвою «Акт обстеження місць загального користування та обстеження ізоляції систем теплопостачання від централізованого опалення у місцях загального користування у будинку АДРЕСА_2 » від 20 лютого 2026 року.
У вказаному документі зазначено 10 осіб, участь яких засвідчена підписами. Також в акті зазначено наявність труб, стояків та батарей теплопостачання у різних приміщеннях загального користування вказаного будинку, зазначено їх технічний стан.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Правовідносини між сторонами регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про теплопостачання», Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правилами надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830, Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 315 від 22 листопада 2018 року, та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини першої ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
За приписами статті 24 Закону України «Про теплопостачання» основним обов`язком споживача теплової енергії є своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.
Споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору.
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 7128916/17-ц, надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.
Відповідно до статті 25 Закону України «Про теплопостачання» у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.
Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги є результатом господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, а комунальні послуги включають, зокрема, послуги з постачання теплової енергії.
Пунктом 6 частини першої статті 1 Закону № 2189-VIII визначено, що індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна або користується ним та отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб.
Пунктом першим частини 1 статті 20 Закону № 2189-VIII визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Стаття 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначає розподіл обсягів комунальних послуг між споживачами, зокрема обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, опалення місць загального користування, а також забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення.
Відповідно до частини шостої вказаної статті обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляються також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення.
Обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі, включаючи приміщення з індивідуальним опаленням.
Згідно з пунктом 35 Правил № 830 розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, якщо інший порядок та строки не визначені договором.
Відповідно до пункту 33 Правил № 830 плата виконавцю за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії складається з плати за послугу та плати за абонентське обслуговування.
За змістом пункту 38 Правил № 830 споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення, у разі відключення (відокремлення) квартири або нежитлового приміщення від мереж централізованого опалення.
У постанові Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 357/4664/15-ц зазначено, що відсутність приладів опалення в під`їзді багатоквартирного будинку не підтверджує відсутність системи опалення у місцях загального користування всього будинку.
Крім того, у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2020 року у справі № 311/3489/18 зроблено висновок, що внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною.
Таким чином, співвласники квартир у багатоквартирному будинку зобов`язані брати участь у витратах на утримання спільного майна та оплачувати частину теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування і забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення, незалежно від наявності у квартирі індивідуального опалення чи її відключення від мереж централізованого опалення.

У цій справі, встановивши, що ТОВ «есі Білопілля» є належним виконавцем послуг з постачання теплової енергії на території Білопільської міської територіальної громади, здійснювало постачання теплової енергії до багатоквартирного будинку, у якому розташована квартира відповідача, взявши до уваги, що відповідач є співвласником зазначеної квартири, якій присвоєно особовий рахунок, врахувавши, що нарахування плати здійснювалися за теплову енергію, спожиту на загальнобудинкові потреби, та за абонентське обслуговування відповідно до вимог чинного законодавства, а також те, що власники приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення, не звільняються від обов`язку брати участь у витратах на опалення місць загального користування та забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, зважаючи на підтвердження матеріалами справи факту надання позивачем відповідних послуг і наявності у відповідача заборгованості у заявленому розмірі, а також відсутність належних і допустимих доказів на спростування розрахунку позивача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості за послуги з постачання теплової енергії на загальнобудинкові потреби та абонентське обслуговування.
Вищенаведені висновки суду спростовують доводи апеляційної скарги про те, що наявність у квартирі відповідача індивідуальної системи опалення виключає його обов`язок зі сплати вартості послуг з постачання теплової енергії.
Безпідставними є доводи апеляційної скарги, що позивач не довів факту надання йому комунальної послуги, обсягу фактично спожитої теплової енергії, правильності та законності здійснених нарахувань, а суд безпідставно поклав в основу рішення внутрішні документи позивача без перевірки їх відповідності вимогам законодавства.
Велика Палата Верховного Суду, наголошуючи на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування, зазначила, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Така обставина підлягає доведенню таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Так, матеріалами справи підтверджується, що ТОВ «есі Білопілля» визначено виробником та виконавцем комунальних послуг з постачання теплової енергії на території Білопільської міської територіальної громади, а також затверджено відповідні тарифи на теплову енергію для населення.
Крім того, на підтвердження факту надання послуг позивачем надано звіти щодо споживання теплової енергії багатоквартирним будинком за адресою проживання відповідача за відповідні опалювальні періоди, складені на підставі показників вузла комерційного обліку теплової енергії та погоджені представником органу місцевого самоврядування. Також матеріали справи містять акт перевірки вузла обліку теплової енергії, який підтверджує його належний технічний стан та допуск до експлуатації.
Будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували достовірність зазначених документів, неправильність визначення обсягів спожитої теплової енергії або невідповідність застосованих тарифів вимогам законодавства, відповідачем суду не надано. Саме по собі посилання апелянта на те, що зазначені документи складені позивачем, не свідчить про їх недопустимість чи недостовірність як доказів у справі та не спростовує встановлених судом першої інстанції обставин.
Також посилання апелянта на те, що він є учасником бойових дій та має право на пільги з оплати житлово-комунальних послуг, саме по собі не свідчить про неправильність здійснених позивачем нарахувань. 
Відповідно до Порядку надання пільг на оплату житлово-комунальних послуг у грошовій формі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року № 373, пільги надаються державою у встановленому порядку через уповноважений орган та не звільняють споживача від обов`язку оплачувати житлово-комунальні послуги. Належних та допустимих доказів того, що у спірний період при визначенні розміру заборгованості підлягали врахуванню невраховані позивачем пільги або що відповідач реалізував право на їх отримання у встановленому законом порядку, матеріали справи не містять.
Відтак зазначені доводи апеляційної скарги також підлягають відхиленню.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (частина перша статті 374 ЦПК України).
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 375 ЦПК України).
За результатами апеляційного перегляду судового рішення у цій справі колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи і зміст спірних правовідносин, а висновки суду першої інстанції є законними та обгрунтованими, а відтак апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.
Керуючись статтями 258, 259, 263, 367, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а рішення Білопільського районного суду Сумської області від 30 квітня 2026 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -  	М.В. Нестеренко	

Судді: А.П. Сидоренко 

М.В. Щербаченко