ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 серпня 2026 року
м. Київ
справа № 144/1508/19
провадження № 61-376св26
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Коротенка Є. В., 
учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,
відповідач (позивач за первісним позовом) - ОСОБА_2 ,   

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності на майно, що було придбане під час перебування у шлюбі,

за касаційною скаргою адвоката Кушнеренка Ігоря Вікторовича як представника ОСОБА_2 на рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 04 вересня 2025 року у складі судді Германа О. С. та постанову Вінницького апеляційного суду від 10 грудня 2025 року у складі колегії суддів: Сопруна В. В., Берегового О. Ю., Матківської М. В., 

ВСТАНОВИВ :

1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог 
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому, з урахуванням заяви від 22 грудня 2021 року про зміну предмета позову, просила визнати за нею і ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на нерухоме та рухоме майно, яке придбано під час перебування у шлюбі, а саме:
житловий будинок з господарськими будівлями, загальною площею 75,2 кв. м, на АДРЕСА_1 , вартістю 318 387,00 грн;
нежитлову будівлю ветаптеки, загальною площею 59,8 кв. м, на АДРЕСА_2 , вартістю 303 844,00 грн;
земельну ділянку з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0826 га, кадастровий номер 0523755100:04:002:0319, яка розташована на АДРЕСА_1 , вартістю 98 345,00 грн;
автомобіль марки «VOLKSWAGEN PASSAT», 2000 року випуску, об`єм двигуна 1896 см3 , вартістю 142 710,00 грн;
автомобіль марки «SKODA OKTAVIA А5», 2012 року випуску, об`єм двигуна 1595 см3, державний номерний знак НОМЕР_1 , вартістю 263 580,00 грн.

Поділити спільне сумісне майно подружжя таким чином:
визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, загальною площею 75,2 кв. м, на АДРЕСА_1 , припинивши право спільної сумісної власності;
право власності на земельну ділянку з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0826 га, кадастровий номер 0523755100:04:002:0319, яка розташована на АДРЕСА_1 , припинивши право спільної сумісної власності.

Визнати за ОСОБА_2 право власності:
на автомобіль марки «VOLKSWAGEN PASSAT», 2000 року випуску, об`єм двигуна 1896 см3, державний номерний знак НОМЕР_1 , припинивши право спільної сумісної власності;
на нежитлову будівлю ветаптеки, загальною площею 59,8 кв. м, на АДРЕСА_2 , припинивши право спільної сумісної власності
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 131 790,00 грн компенсації вартості 1/2 частини проданого автомобіля марки «SKODA OKTAVIA А5», 2012 року випуску, об`єм двигуна 1595 см3, та різницю у вартості спільно нажитого майна в розмірі 14 911,00 грн.

Як на обґрунтування заявлених вимог позивач посилалася на те, що 01 жовтня 2005 року сторони зареєстрували шлюб. З 01 листопада 2019 року сторони припинили проживати разом та ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу і стягнення аліментів на утримання дітей. 
За час проживання у шлюбі сторони набули майно, яке є спільною сумісною власністю, загальна вартість якого складає 1 126 866,00 грн. З відповіді ТСЦ МВС від 12 листопада 2021 року відомо, що ОСОБА_2 відчужив автомобіль «SKODA OKTAVIA А5», 2012 року випуску, який є спільним сумісним майном подружжя.

У жовтні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просив встановити факт дарування ОСОБА_3 25 000,00 грн ОСОБА_2 , визнати ці кошти особистою приватною власністю ОСОБА_2 ;
встановити факт дарування ОСОБА_3 19 500,00 дол. США, що у 2019 році станом на день передання коштів було еквівалентно 503 100,00 грн, ОСОБА_2 , визнати ці кошти особистою приватною власністю ОСОБА_2 ;
визнати особистою приватною власністю ОСОБА_2 нежитлову будівлю «ветаптеку» на АДРЕСА_2 ; житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами на АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,0826 га, кадастровий номер 0523755100:04:002:0319, на АДРЕСА_1 ; транспортний засіб «VOLKSWAGEN PASSAT», 2000 року випуску. 

На обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_2 вказував, що він з 01 жовтня 2005 року перебував з ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 24 листопада 2019 року.

За час шлюбу сторони не придбали майна, що підлягає поділу. 
27 грудня 2013 року ОСОБА_2 за кошти у розмірі 25 000,00 грн, які подарував йому батько, придбав та зареєстрував на праві приватної власності нежитлову будівлю «ветаптеки».
В 2017 році батько ОСОБА_2 придбав йому автомобіль «VOLKSWAGEN PASSAT», 2000 року випуску, у розмірі 56 000,00 грн. В 2019 році батько допоміг ОСОБА_2 у розмитненні та оформленні автомобіля «VOLKSWAGEN PASSAT», у зв`язку з чим подарував 40 000,00 грн.
З початку 2019 року сторони більше не могли проживати разом як сім`я, ОСОБА_2 мав намір придбати житловий будинок із земельною ділянкою, і почати жити окремо від ОСОБА_1 . За цих обставин його батько виявив бажання подарувати 19 500,00 дол. США.
20 червня 2019 року після отримання коштів ОСОБА_2 придбав та зареєстрував на праві приватної власності житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані на АДРЕСА_1 .
Загальна вартість зазначеного майна, яке належить ОСОБА_2 на праві приватної власності становить, 211 793,88 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Теплицький районний суд Вінницької області рішенням від 04 вересня 2025 року, з урахуванням ухвали суду від 11 вересня 2025 року про виправлення описки, позов ОСОБА_1 задовольнив частково.
Визнав за ОСОБА_1 і ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на нерухоме та рухоме майно, яке придбане під час перебування у шлюбі, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями, загальною площею 75,2 кв. м, на АДРЕСА_1 , вартістю 318 387,00 грн 
нежитлову будівлю «ветаптеки», загальною площею 59,8 кв. м, на АДРЕСА_2 , вартістю 303 844,00 грн; земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0826 га, кадастровий номер 0523755100:04:002:0319, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 98 345,00 грн; автомобіль марки «VOLKSWAGEN PASSAT», 2000 року випуску, об`єм двигуна 1896 см3, вартістю142 710,00 грн; 
автомобіль марки «SKODA OKTAVIA А5», 2012 року випуску, об`єм двигуна 1595 см3, вартістю 263 580,00 грн.

Поділив спільне сумісне майно подружжя таким чином:
визнав за ОСОБА_1 право власності: 
на житловий будинок з господарськими будівлями, загальною площею 75,2 кв. м, АДРЕСА_1 , припинивши право спільної сумісної власності;
на земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0826 га, кадастровий номер 0523755100:04:002:0319, на АДРЕСА_1 , припинивши право спільної сумісної власності;
Визнав за ОСОБА_2 право власності: 
на автомобіль марки «VOLKSWAGEN PASSAT», 2000 року випуску, об`єм двигуна 1896 см3, державний номерний знак НОМЕР_1 , припинивши право спільної сумісної власності;
на нежитлову будівлю «ветаптеки», загальною площею 59,8 кв. м, на АДРЕСА_2 , припинивши право спільної сумісної власності.

Стягнув із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 131 790,00 грн компенсації вартості 1/2 частини проданого автомобіля марки «SKODA OKTAVIA А5», 2012 року випуску, об`єм двигуна 1595 см3.
Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовив.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що спірне майно є спільною власністю подружжя, а тому підлягає поділу між ними. 

ОСОБА_2 не довів, що розписки про отримання коштів від 27 грудня 2013 року, від 16 листопада 2017 та 08 лютого 2019 були укладені не в інтересах сім`ї. Кошти отримані за договором позики, є спільною сумісною власністю подружжя

ОСОБА_2 відчужив спірний автомобіль «SKODA OKTAVIA А5», 2012 року випуску, який є спільною сумісною власністю, тому на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 1/2 частина його вартості. 

Короткий зміст постанови суду апеляційного суду
Вінницький апеляційний суд постановою від 10 грудня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Кушнеренка І. В. задовольнив частково. Рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 04 вересня 2025 року в частині поділу спільного сумісного майна подружжя та судового збору скасував та в цій частині ухвалив нове рішення, яким поділив спільне сумісне майно подружжя, а саме:
визнав за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку, 1/2 частину земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0826 га, кадастровий номер 0523755100:04:002:0319, що розташовані на АДРЕСА_1 ;
визнав за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку, 1/2 частину земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0826 га, кадастровий номер 0523755100:04:002:0319, що розташовані на АДРЕСА_1 ;
визнав за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину нежитлової будівлі «ветаптеки», загальною площею 59,8 кв. м, на АДРЕСА_2 ; 
визнав за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину нежитлової будівлі «ветаптеки», загальною площею 59,8 кв. м, на АДРЕСА_2 ;
визнав за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля марки «VOLKSWAGEN PASSAT», 2000 року випуску, об`єм двигуна 1896 см3, державний номерний знак НОМЕР_1 ;
визнав за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіля марки «VOLKSWAGEN PASSAT», 2000 року випуску, об`єм двигуна 1896 см3, державний номерний знак НОМЕР_1 .
В іншій частині рішення суду залишив без змін.
Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_2 не спростував презумпцію спільності права власності подружжя, а тому його вимоги про визнання спірного майна особистою приватною власністю задоволенню не підлягають.

Підстав для збільшення або зменшення частки ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у праві спільної сумісної власності на майно апеляційний суд не встановив, а тому дійшов висновку про його поділ між сторонами у рівних частках.

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи 
У касаційній скарзі адвокат Кушнеренко І. В. як представник ОСОБА_2 просить скасувати рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 04 вересня 2025 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 10 грудня 2025 року й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити.

Підставою касаційного оскарження вказував те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17, від 22 лютого 2021 року у справі № 264/2232/19.

Касаційна скарга мотивована порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. 
ОСОБА_2 надав докази на підтвердження того, що спірне майно є його особистою власністю, адже придбане за його особисті кошти, які дарував йому батько. Суди не взяли до уваги покази свідків. 

У лютому 2026 року до Верховного Суду надійшов відзив адвоката Банара В. В. як представника ОСОБА_1 , мотивований законністю й обґрунтованістю судових рішень. 

Договори дарування коштів у виді розписок є нікчемними договорами і не можуть спростувати презумпцію спільної власності майна подружжя. 
Показання свідків також не можуть спростувати презумпцію спільності майна та бути підтвердженням передання коштів. 

Рух справи в суді касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 10 лютого 2026 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

16 лютого 2026 року справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами 
01 жовтня 2005 року сторони уклали шлюб.

Під час перебування в шлюбі сторони придбали: 
нежитлову будівлю «ветаптеки», загальною площею 59,8 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;
житловий будинок з господарськими будівлями, загальною площею - 75,2 кв.м, на АДРЕСА_1 ;
земельну ділянку з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0826 га, кадастровий номер 0523755100:04:002:0319, на АДРЕСА_1 ;
автомобіль - «SКODA OKTAVIA А5», 2012 року випуску, об`єм двигуна 1595 см3, дата реєстрації 01 грудня 2012 року;
автомобіль - «VOLKSWAGEN PASSAT», 2000 року випуску, об`єм двигуна 1896 см3, дата реєстрації 20 лютого 2019 року.

Відповідно до висновку експерта від 30 травня 2025 року № СЕ-19/102-23/11314-ОБ ринкова вартість нежитлової будівлі ветаптеки на АДРЕСА_2 станом на момент проведення експертизи становить: 122 710,00 грн. 

Ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами разом із земельною ділянкою кадастровий номер 0523755100:04:002:0319, розташованих на АДРЕСА_1 , станом на момент проведення експертизи становить 389 167,00 грн.

Відповідно до консультаційного висновку № ІК-44 про середньоринкову вартість колісного транспортного засобу, вартість автомобіль «SKODA OKTAVIA А5», 2012 року випуску, об`єм двигуна 1595 см3 становить 263 580,00 грн.
Відповідно до розписки від 27 грудня 2013 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 25 000,00 грн для купівлі нежитлової будівлі «ветаптеки». 

Відповідно до розписки від 16 листопада 2017 року ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_3 56 000,00 грн за автомобіль «VOLKSWAGEN PASSAT», 2000 року.

Відповідно до розписки від 12 червня 2019 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 кошти для придбання житлового будинку та земельної ділянки у розмірі 19 500,00 дол. США, що еквівалентно 503 100,00 грн. 

Допитана в суді першої інстанції яксвідок ОСОБА_5 (мати ОСОБА_2 ) пояснила, що ветаптеку було придбано 2013 року за отримані кошти з оренди земельної ділянки. Чоловік подарував синові 25 000,00 грн, для придбання ветмагазину. Також вона з чоловіком дали синові гроші для купівлі будинку, придбали йому автомобіль «VOLKSWAGEN PASSAT», подарували 20,000 грн для придбання автомобіля «SKODA OKTAVIA». Під час дарування коштів вони не звертались до нотаріуса, але оформлювали розписки про отримання коштів. 

Допитаний в суді першої інстанції як свідок ОСОБА_3 (батько ОСОБА_2 ) надав аналогічні пояснення. 

Допитаний в суді першої інстанції як свідок ОСОБА_6 (сусід ОСОБА_3 ) пояснив суду, що він із ОСОБА_7 був присутній при даруванні коштів на придбання будинку в сумі 19,500 дол. США. Тоді ж було написано розписку про передання коштів, яку підписав ОСОБА_6 і ОСОБА_7 в магазині ритуальних товарів.

Позиція Верховного Суду 
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судом норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до статті 65 CК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з частинами другою та третьою статті 372 ЦК України в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, судам необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої і третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Крім того, тлумачення наведених норм матеріального права свідчить про існування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Водночас законодавство передбачає можливість спростування поширення правового режиму спільного сумісного майна одним із подружжя, що є процесуальним обов`язком особи, яка з нею не погоджується. Тягар доказування обставин для спростування презумпції покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року в справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановивши, що спірне майно (житловий будинок, земельна ділянка, приміщення ветаптеки, автомобіль «VOLKSWAGEN PASSAT») придбано у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, ОСОБА_2 не спростував презумпцію спільності права власності подружжя на це майно, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку, що спірне майно є спільним сумісним, та відмовив у задоволенні зустрічних вимог ОСОБА_2 про визнання цього майна його особистою власністю. Разом з цим переоцінка фактичних обставин справи знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду (стаття 400 ЦПК України), а тому Верховний Суд не може вважати доведеним факт придбання спірного майна за особисті кошти ОСОБА_2 .

Встановивши відсутність підстав для збільшення або зменшення частки подружжя на спірне майно, апеляційний суд дійшов правильного висновку про поділ цього майна між сторонами. 

Доводи касаційної скарги про те, що суди не взяли до уваги покази свідків, висновки судів не спростовують, оскільки покази свідків не підтверджують факту дарування коштів і не спростовують презумпції спільного сумісного майна подружжя. 

Позивач ОСОБА_1 не оскаржила постанову суду апеляційної інстанції щодо поділу спільного майна шляхом визначення ідеальних часток сторін, таких аргументів, як і аргументів в частині стягнення компенсації проданого автомобіля «SKODA OKTAVIA» касаційна скарга також не містять, а тому Верховний Суд оцінку судового рішення в цих частинах не надає. 

Інші аргументи касаційної скарги висновків судів не спростовують, зводяться до незгоди з ними та необхідності здійснення переоцінки фактичних обставин справи.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судових рішень, касаційний суд не встановив.

Висновки судів у цій справі з урахуванням встановлених фактичних обставин не суперечать висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах, зазначених заявником у касаційній скарзі.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу  Кушнеренка Ігоря Вікторовича як представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 04 вересня 2025 року у нескасованій після апеляційного перегляду частині та постанову Вінницького апеляційного суду від 10 грудня 2025 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді: А. Ю. Зайцев 
І. А. Воробйова
Є. В. Коротенко