154/2299/26 
2/154/1446/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)
15 липня 2026 року    м. Володимир

Володимирський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Мушкета О.О.,
з участю секретаря судового засідання Тивонюк А.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:
05.06.2026 року до Володимирського міського суду Волинської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда -Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 03.01.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачкою ОСОБА_1 укладено Договір № 1418954 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, за умовами якого відповідачка отримала кредит в розмірі 5700,00 грн., строком на 30 днів., на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідачка зобов`язувалася повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. 
Вказує, що кредитодавець свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами Кредитного договору.
В порушення вимог ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідачка не виконала свої зобов`язання, що передбачені умовами Кредитного договору, як своєчасне повернення отриманих коштів та сплату процентів за користування кредитом, у зв`язку із припиненням здійснення платежів на виконання Кредитного договору у відповідачки утворилася заборгованість за Кредитним договором.
Також позивач вказує, що в подальшому, 22 лютого 2021 року ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Сірко Фінанс» уклали Договір факторингу №015-220221, згідно якого та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «Сірко Фінанс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Лінеура Україна», включно і до ОСОБА_1 за Договором № 1418954 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 03.01.2021 року. 
Крім того, 21 жовтня 2024 року ТОВ «Сірко Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» уклали Договір факторингу №20241021/1, згідно якого та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Сірко Фінанс», включно і до ОСОБА_1 за Договором № 1418954 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 03.01.2021 року. 
Враховуючи вищевикладене, позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за Договором № 1418954 від 03.01.2021 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту, яка утворилась станом на 01 червня 2026 року у розмірі 20 897,56 грн., а саме: заборгованість по тілу кредиту – 5 700,00 грн.; заборгованість по відсотках (та прострочені відсотки) – 12 996,00 грн.; заборгованість за пенею – 0,00 грн.; інфляційне збільшення – 2 201,56 грн. та судові витрати (сплачені судовий збір та витрати на правову допомогу).
Ухвалою суду від 09.06.2026 року відкрито провадження у справі розгляд її постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання, визначено строки для подання заяв по суті справи, призначено судове засідання.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив розгляд справи провести без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечив.
Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явилась з невідомих підстав, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причину неявки суд не повідомила, будь-яких клопотань щодо відкладення розгляду справи до суду не надсилала.
Ухвалою суду від 15.07.2026 року ухвалено провести заочний розгляд справи вказаної справи, оскільки відповідачка, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, відзив не подала, в той же час представник позивача не заперечував проти заочного вирішення справи.
Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі.
За змістом позиції Верховного Суду, сформованої у справі від 01.10.2020 №361/8331/18, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків.
Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Судом встановлено, що 03.01.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачкою ОСОБА_1 укладено Договір № 1418954 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.
Договір № 1418954 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 03.01.2021 був укладений в електронній формі то підписаний ОСОБА_1 електронним підписом.
Відповідно до п. 1.2 договору, на умовах, встановлених договором, товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Тип кредиту - кредит. Сума кредиту складає: 5700 гривень.
Строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту вказується в графіку платежів, що є додатком № 1 до цього договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору (п.1.3 договору).
Згідно п. 1.4.2. договору, стандартна процента ставка складає 1,90% від суми кредиту за кожний день користування кредитом (693,50 процентів річних), застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.3 цього договору, якщо клієнт не виконав умови зазначені в пп.1.4.1. договору для застосування зниженої процентної ставки.
Кредит надається Товариством у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів кредиту на платіжну картку клієнта, зазначену клієнтом в особистому кабінеті, що має наступні реквізити № № НОМЕР_1 (п.2.1 договору).
Позивачем надано довідку за № 1-1609 від 16.09.2025, якою підтверджується, що ТОВ «Універсальні Платіжні Рішення» успішно перерахувало кошти на платіжну картку клієнта: 03.01.2021 14:18:04 на суму 5700,00 грн., номер транзакції в системі iPay.ua – 76660811, призначення платежу: зарахування на карту НОМЕР_2 .
Відповідно розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідачка ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором № 1418954 від 03.01.2021 року в сумі 20 897,56 грн., а саме: заборгованість по тілу кредиту – 5 700,00 грн.; заборгованість по відсотках (та прострочені відсотки) – 12 996,00 грн.; заборгованість за пенею – 0,00 грн.; інфляційне збільшення – 2 201,56 грн. та судові витрати (сплачені судовий збір та витрати на правову допомогу). 
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Як вбачається з матеріалів справи договір позики був укладений сторонами в електронній формі.
Особливості укладання договорів в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Суд також звертає увагу, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Статтями 1046-1047 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідачка ОСОБА_1 уклавши договір позики в електронній формі шляхом підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, погодилась з умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання коштів, відтак укладення договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідачки а тому, на думку суду, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Однак, отримавши кошти за цим договором позики, відповідачка належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання з їх повернення, внаслідок чого виникла заборгованість.
Також судом встановлено, що 22 лютого 2021 року ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Сірко Фінанс» уклали Договір факторингу №015-220221, згідно якого та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «Сірко Фінанс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Лінеура Україна», включно і до ОСОБА_1 за Договором № 1418954 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 03.01.2021 року. 
Крім того, 21 жовтня 2024 року ТОВ «Сірко Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» уклали Договір факторингу №20241021/1, згідно якого та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Сірко Фінанс», включно і до ОСОБА_1 за Договором № 1418954 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 03.01.2021 року. 
До позовної заяви представником позивача долучено договори факторингу, витяги з реєстрів прав вимог та акти прийому-передачі.
Тобто, факт укладення договорів факторингу позивачем підтверджено належними та допустимими доказами.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст. 516 ЦК)
Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Оскільки на підставі вказаного вище договору факторингу відбулась заміна первісного кредитора на ТОВ «ФК «Артеміда -Ф», тому останній вправі заявляти вимоги до відповідачки про повернення заборгованості за договором позики.
Відповідачка у справі не мала жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті заборгованості на рахунки первісних кредиторів, і таке виконання було б належним в розумінні вимог ст. 516 ЦК України.
Натомість, всупереч умовам вказаних вище договору позики, відповідачка не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу прав грошової вимоги до відповідачки, остання не здійснила погашення заборгованості ані на рахунки ТОВ «ФК «Артеміда -Ф», ані на рахунки попередніх кредиторів ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Сірко Фінанс».
Позивач зазначає, що станом на 01 червня 2026 року заборгованість відповідачки ОСОБА_1 складає 20 897,56 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту – 5 700,00 грн.; заборгованість по відсотках (та прострочені відсотки) – 12 996,00 грн.; заборгованість за пенею – 0,00 грн.; інфляційне збільшення – 2 201,56 грн. 
Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідачка ОСОБА_1 відсутність боргу належними та допустимими доказами не спростувала, доказів повернення тіла кредиту суду не надала, а тому з відповідачки слід стягнути заборгованість за тілом кредиту в сумі 5700 грн.
Що стосується стягнення з відповідачки заборгованості за відсотками, суд приходить до наступного.
За умовами договору №1418954 ввід 03.01.2021 року кредит в сумі 5700 грн. був наданий строком на 30 днів. Дата повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом 02.02.2021.
Разом з цим, за змістом ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Вирішуючи вимогу про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитним коштами, суд звертає увагу на правові позиції, викладені у постанові від 05 квітня 2023 року по справі № 910/4518/16.
Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на сталості підходу до вирішення питання щодо нарахування процентів за «користування кредитом», сформульованого у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та підтвердженого у постанові від 04.02.2020 р. у справі № 912/1120/16 та уточнила власний правовий висновок щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, визначивши, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором.
Враховуючи узгоджений сторонами строк кредитування 30 днів, а також відсутність належних та допустимих доказів щодо пролонгації строку дії кредитного договору, позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 відсотків за користування кредитними коштами підлягають частковому задоволенню в межах строку дії кредитного договору.
Таким чином, за 30 днів з процентною ставкою 1,9% за день сума процентів складають 3249,00 грн.
Отже, з ОСОБА_1 слід стягнути відсотки за користування кредитом в сумі 3249,00 грн. (5700 грн. х 1,90 % х 30 днів) = 3249,00 грн.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-ІХ від 24.02.2022, в Україні введено воєнний стан з 05.00 год 24.02.2022 і його дія продовжена до сьогоднішнього дня.
Таким чином, відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану інфляційні витрати нараховані включно з 24 лютого 2022 року та у період дії в Україні воєнного стану і у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Відповідно до здійсненого судом розрахунку за період з 03.02.2021 року по 23.02.2022 року включно інфляційні втрати становлять 2201,56 грн.
Таким чином стягненню з відповідачки в користь позивача підлягає сума 11 150,56 грн., з яких: 5700,00 грн. - заборгованості за тілом кредиту, 3249,00 грн. - заборгованість за відсотками та 2201,56 грн. інфляційні втрати.
Що стосується позовних вимог в частині відшкодування понесених позивачем судових витрат, суд зазначає наступне.
З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій при розгляді справи, суд вважає, що зазначені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. є обґрунтованими.
При визначенні суми відшкодування судових витрат суд виходить з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та складності), розумності їхнього розміру та конкретних обставин справи.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції.
Зокрема, у рішеннях у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006 року (пункт 80), у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 року (пункти 34-36), у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року, у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Крім цього, суд зазначає, що внаслідок запровадження з 15.12.2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду при вирішенні питання розподілу судових витрат, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, які наводяться сторонами, та не може діяти на користь будь-якої із сторін.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року в справі № 755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої сторони.
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу застосувала відповідний підхід, надавши оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона мала заперечення.
Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог ч. 5 ст.137 ЦПК України за наявності клопотання іншої сторони.
До такого висновку прийшов Верховний Суд у своїй постанові від 28.09.2021 року при розгляді справи № 160/12268/19.
Разом з тим, відповідачкою не було подано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, попри ту обставину, що про наявність судового провадження останню було повідомлено своєчасно, а тому вона мала можливість в належний спосіб розпорядитися своїми процесуальними правами.
Згідно з п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються - у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, враховуючи пропорційність розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 7000 грн. витрат на професійну правничу та судовий збір, пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1420,39 грн. 
Керуючись ст. ст.4,7,8,11,12,13,76,77,81,83,141,247,258,259,263,265,280-282,417 ЦПК України, ст. ст.526,549,1048,1050,1054 ЦК України, суд ,-

УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики- задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» (реквізити позивача: Код ЄДРПОУ 42655697, IBAN НОМЕР_4 відкритий в ПуАТ «КБ «АКОРДБАНК», МФО банку 380634) заборгованість за Договором № 1418954 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 03.01.2021 року в розмірі 11 150 (одинадцять тисяч сто п`ятдесят) грн. 56 коп., з яких: 5700,00 грн. - заборгованості за тілом кредиту, 3249,00 грн. - заборгованість за відсотками та 2201,56 грн. інфляційні втрати.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» (реквізити позивача: Код ЄДРПОУ 42655697, IBAN НОМЕР_4 відкритий в ПуАТ «КБ «АКОРДБАНК», МФО банку 380634) суму сплаченого судового збору в розмірі 1420 (одна тисяча чотириста двадцять) грн. 39 коп. 
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» (реквізити позивача: Код ЄДРПОУ 42655697, IBAN НОМЕР_4 відкритий в ПуАТ «КБ «АКОРДБАНК», МФО банку 380634) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 (сім тисяч ) грн.
В задоволенні решти позовних вимог -відмовити. 
Заочне рішення може бути переглянуто Володимирським міським судом Волинської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду або в разі пропуску з інших поважних причин.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф»: адреса 79013, м. Львів, вул. С.Бандери, 87, оф. 54, реквізити позивача: Код ЄДРПОУ 42655697, IBAN НОМЕР_4 відкритий в ПуАТ «КБ «АКОРДБАНК», МФО банку 380634.
Представник позивача: Бачинський Остап Михайлович, адреса АДРЕСА_1 .
Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 . 

Суддя    Олександр МУШКЕТ