ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2026 р. | Справа № 440/11381/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: Любчич Л.В. , Присяжнюк О.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.10.2025, головуючий суддя І інстанції: С.С. Сич, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039 по справі №440/11381/25
за позовом ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 
до Управління Державної міграційної служби України у Полтавській області , Відділу у місті Кременчуці Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області 
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України у Полтавській області, Відділу у місті Кременчуці Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області, в якому просила суд:
1) визнати протиправною бездіяльність Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області в особі Відділу у місті Кременчуці Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області щодо не оформлення паспорту громадянина України в зв`язку із обміном пошкодженого непридатного для користування оформленого на ім`я ОСОБА_1 паспорту у формі ID - картки № НОМЕР_1 до закінчення строку дії цієї картки, на паспорт громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ;
2) зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області в особі Відділу у місті Кременчуці Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області вилучити усю інформацію відносно ОСОБА_1 з Єдиного Державного демографічного реєстру та здійснити обмін пошкодженої непридатної до використання оформленої на ім`я ОСОБА_1 ID - картку № НОМЕР_1 до закінчення строку її дії, на паспорт громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року, з проставленою відміткою місця проживання, без використання цифрового ідентифікатора особи та автоматизованої обробки його персональних даних відповідно із п.16 розділу 11 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру.
Рішенням Полавського окружного адміністративного суду від 24.10.2025 у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.10.2025 та ухвалити постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, позивач зазначає, що звернувся до відповідача з заявою про оформлення і видачу паспорту громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ у зв`язку його пошкодженням та непридатністю до використання, але відповідач відмовив у видачі такого паспорту, посилаючись на відсутність судового рішення з вказаного питання. Також, у зв`язку зі зміною релігійних переконань, позивач звернувся до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області в особі Відділу у місті Кременчуці Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області з заявою про видалити, анулювати в повному обсязі всі персональні дані та відцифровані персональні дані (УНЗР). Відповідачем відмовлено у видаленні персональних даних. Зазначені дії відповідачів, на дамку позивача, є протиправними, а свої права вважає порушеними.
Управління Державної міграційної служби України у Полтавській області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягало на законності спірного рішення та просило залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів вислухавши суддю доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, дослідивши письмові докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що згідно заяви-анкети №8334971 від 01.11.2022 для внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, ОСОБА_1 просив внести до Єдиного державного демографічного реєстру інформацію про нього у зв`язку з оформленням паспорта громадянина України. У заяві ОСОБА_1 01.11.2022 своїм підписом дав згоду на отримання відцифрованих відбитків пальців його рук та внесення до безконтактного електронного носія відцифрованих пальців його рук до Порядку отримання, вилучення з Єдиного державного демографічного реєстру та знищення відцифрованих відбитків пальців рук особи. Зазначені в заяві-анкеті відомості звірено з даними паспорта громадянина України, свідоцтвом про народження; відцифроване обличчя та зразок підпису належать особі, якій оформлюється документ. У заяві зазначено: паспорт громадянина України номер НОМЕР_1 ; дата 15.11.2022; документ отримано: підпис отримувача документа (підпис); дата 26.11.2022 /а.с. 65/.
ОСОБА_1 15.11.2022 органом 5317 видано паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсний до ІНФОРМАЦІЯ_2 , документ № НОМЕР_1 /а.с. 23/.
08 квітня 2025 року ОСОБА_1 через законного представника ОСОБА_2 звернувся до Відділу у місті Кременчуці Управління ДМС у Полтавській області із заявою /а.с. 66-69/, у якій просив: 1) на виконання вимог і положень Закону України «Про захист персональних даних», у встановленому законодавством порядку, знищити персональні дані ОСОБА_3 , які на момент отримання даної заяви, знаходяться в Єдиному державному демографічному реєстрі, у тому числі Унікальний номер запису в реєстрі за яким закріплені персональні дані ОСОБА_3 ; 2) в порядку розгляду даної заяви у встановлений законом строк проінформувати ОСОБА_3 письмово про вчинені дії щодо знищення персональних даних ОСОБА_3 , які знаходяться у реєстрі, картотеці базі даних, про що скласти відповідний Акт про знищення персональних даних ОСОБА_3 , та завірений належним чином оригінал документу (відповідного Акту), надіслати ОСОБА_3 рекомендованим листом на вищезазначену домашню адресу ОСОБА_3 ; 3) анулювати та знищити пошкоджену непридатну для користування оформлений 15.11.2022 органом №5317 на ім`я ОСОБА_3 паспорт громадянина України № НОМЕР_1 ; 4) надати ОСОБА_1 зразок формуляра (заяви), заповнення якого разом із поданням необхідних документів буде підставою для відкриття провадження з надання адміністративної послуги з обміну пошкодженого непридатного для користування оформленого на ім`я ОСОБА_3 паспорту громадянина України № НОМЕР_1 до закінчення строку його дії - на паспорт громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року, що передбачено діючим положенням про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ; 5) обміняти ОСОБА_1 пошкоджений непридатний для користування оформлений 15.11.2022 органом № 5317 на ім`я ОСОБА_1 паспорт № НОМЕР_1 громадянина України, пошкодженість якого не дозволяє в подальшому його використовувати - на паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки зразка 1994 року відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ, що включає в себе проставлення в паспорті відмітки про реєстрацію місця проживання (що передбачено пунктами 6, 7 Положення №2503-ХІІ), відомостями про яке володіє ДМС України та його територіальні органи та підрозділи; 6) вести паспортний облік відносно ОСОБА_1 за раніше встановленими формами виключно за ім`ям, прізвищем, ім`ям по батькові (використовуючи за потреби інформацію про ОСОБА_3 з обмеженого переліку: дата і місце народження, місце фактичного проживання, місце роботи/навчання), без внесення інформації про ОСОБА_3 до Єдиного державного демографічного реєстру, будь-яких інших інформаційних систем, без їх автоматизованої обробки, у т.ч. передачі персональних даних /а.с. 66-69/.
До цієї заяви додано: пошкоджений паспорт громадянина України у вигляді ID-картки № НОМЕР_1 ; копію витягу з Реєстру територіальної громади /зворот а.с. 71/; копію свідоцтва про народження /а.с. 71/; копію витягу з паспорта ОСОБА_2 /а.с. 72/; дві фотокартки розміром 3,5*4,5 см /а.с. 70/; копію квитанції про сплату держмита /зворот а.с. 70/.
Рішенням Відділу у місті Кременчуці Управління ДМС у Полтавській області №5348/2120-25 від 30.04.2025 ОСОБА_3 відмовлено у видачі паспорті громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року у зв`язку з тим, що документи та інформація подані не в повному обсязі, необхідному для оформлення та видачі паспорта /а.с. 73-74/.
Листом Відділу у місті Кременчуці Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області №Н-12/6/5348-25/5348/12-25 від 30.04.2025 позивачу повідомлено, що рішенням Відділу у місті Кременчуці Управління ДМС у Полтавській області №5348/2120-25 від 30.04.2025 ОСОБА_3 відмовлено у видачі паспорті громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року у зв`язку з тим, що документи та інформація подані не в повному обсязі, необхідному для оформлення та видачі паспорта, зокрема не додано рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року. Повернуто паспорт громадянина України у вигляді ID-картки № НОМЕР_1 , оформлений на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та одночасно роз`яснено, що в разі зміни або усунення обставин, у зв`язку якими було відмовлено в оформленні паспорта, ОСОБА_3 має право повторно звернутися до територіального підрозділу ДМС /а.с. 75-76/.
21 травня 2025 року ОСОБА_1 через законного представника ОСОБА_2 повторно звернувся до Відділу у місті Кременчуці Управління ДМС у Полтавській області із заявою /а.с. 77-78/, у якій просив врахувати його конституційні права як заявника, у зв`язку з його відмовою від оформлення паспорта з електронним безконтактним носієм та з електронним чипом у формі пластикової ID-картки та враховуючи відмову ОСОБА_3 обробки персональних даних ОСОБА_3 з внесенням до ЄДДР, керуючись діючим законодавством України, що свідчить про відсутність будь-яких правових підстав для відмови в оформленні паспорту громадянина у вигляді паспортної книжечки.
До цієї заяви додав пошкоджений паспорт громадянина України у вигляді ID-картки № НОМЕР_1 .
Листом Відділу у місті Кременчуці Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області №Н-17/6/5348-25/5348/18-25 від 11.06.2025 /а.с. 79-80/ повторно повернуто паспорт громадянина № НОМЕР_1 , оформлений на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доведено до відома заявника, що в разі зміни або усунення обставин, у зв`язку якими було відмовлено в оформленні паспорта, ОСОБА_3 має право повторно звернутися до територіального підрозділу ДМС.
15 липня 2025 року ОСОБА_1 через законного представника ОСОБА_2 звернувся до Відділу у місті Кременчуці Управління ДМС у Полтавській області із заявою /зворот а.с. 83, а.с. 84-86/, у якій просив оформити йому паспорт громадянина у вигляді паспортної книжечки, врахувавши його право на відмову від оформлення паспорта з електронним безконтактним носієм та з електронним чипом у формі пластикової ID-картки та відмову ОСОБА_3 обробки персональних даних ОСОБА_3 з внесенням до ЄДДР.
До цієї заяви додав пошкоджений паспорт громадянина України у вигляді ID-картки № НОМЕР_1 .
Листом Відділу у місті Кременчуці Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області №Н-22/6/5348-25/5348/21-25 від 08.08.2025 /а.с. 87-88/, враховуючи, що до заяви про видачу паспорта не було надано рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року, повернуто паспорт громадянина № НОМЕР_1 , оформлений на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доведено до відома позивача, що в разі зміни або усунення обставин, у зв`язку якими було відмовлено в оформленні паспорта, ОСОБА_3 має право повторно звернутися до територіального підрозділу ДМС.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідачів, що полягає у не оформленні паспорту громадянина України в зв`язку із обміном пошкодженого непридатного для користування паспорту у формі ID - картки № НОМЕР_1 до закінчення строку дії цієї картки, на паспорт громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у справі що розглядається, визначальними особливостями, на підставі яких вона не може бути визначена як типова є, зокрема, те, що, по-перше, позивач у цій справі звернувся до органу міграційної служби із заявами про видачу паспорта у формі книжечки, замість паспорту громадянина України у вигляді ID-картки, у зв`язку з "непридатністю для користування".
Матеріалами справи підтверджено, що позивач вже отримував паспорт громадянина України з безконтактним електронним носієм, у зв`язку з досягненням 14-річного віку.
Тобто, у Єдиному державному демографічному реєстрі вже містяться персональні дані ОСОБА_1 та йому присвоєно унікальний номер запису в цьому Реєстрі, а за приписами частини першої статті 10 Закону № 5492-VI унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.
Разом з тим, у зразковій справі №806/3265/17 правовідносини стосувались майбутнього внесення персональних даних до Реєстру та предметом розгляду у такій справі було порушене право мати паспорт у альтернативній формі особи, яка не надавала згоду на обробку персональних даних, тому ця справа, що розглядаєтсья, не відноситься до типової відносно зразкової справи №806/3265/17.
Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Так, згідно з пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про громадянство України» документом, що підтверджує громадянство України, є паспорт громадянина України.
Відповідно до статті 5 Закону України «Про громадянство України» Постановою Верховної ради України від 26.06.1992 №2503-XII затверджено Положення про паспорт громадянина України (далі - Положення), згідно з пунктами 2 та 3 якого, паспорт громадянина України видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку.
Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни запровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.
Пунктом 13 Положення встановлено, що для одержання паспорта громадянин подає: заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; свідоцтво про народження; дві фотокартки розміром 35х45 мм; у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України.
З 06.12.2012 набрав чинності Закон України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 № 5492-VI (далі - Закон № 5492-VI), яким визначено правові та організаційні засади видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи.
За змістом частини 1 статті 1 Закону №5492-VI суспільні відносини, пов`язані із збиранням, накопиченням, захистом, зберіганням, обліком, використанням і поширенням інформації Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Реєстр), оформленням, видачею, обміном, пересиланням, вилученням, поверненням державі, визнанням недійсними та знищенням передбачених цим Законом документів, регулюються Конституцією України, міжнародними договорами України, цим та іншими законами України, а також прийнятими на їх виконання нормативно-правовими актами у сферах, де використовуються відповідні документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи.
Частиною 1 статті 4 Закону №5492-VI встановлено, що Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.
Відповідно до частини 1 статті 10 Закону №5492-VI внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних». У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.
Згідно з пунктом «а» частини 1 статті 13 Закону №5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України і оформлення такого передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України» від 14.07.2016 № 1474-VIII, який набрав чинності з 1 жовтня 2016 року, (далі - Закон № 1474-VIII) статтю 13 Закону № 5492-VI доповнено частиною 3 наступного змісту: «Паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, проїзний документ біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, проїзний документ особи, якій надано додатковий захист, картка мігранта містять безконтактний електронний носій. Посвідчення особи на повернення в Україну, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідчення водія не містять безконтактного електронного носія.».
Також Законом № 1474-VIII частину 2 статті 21 Закону № 5492-VI викладено в такій редакції: «Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.»
В силу частин 1, 2, 4 та 5 статті 14 Закону № 5492-VI форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.
Кабінету Міністрів України пунктом 7 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1474-VIII доручено у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, затверджено зразок бланка, технічного опису та Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України.
У відповідності до пунктів 1-3 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого Постановою № 302, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Порядок № 302) паспорт громадянина України (далі - паспорт) є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. Кожен громадянин України, який досяг 14-річного віку, зобов`язаний отримати паспорт.
Обмін паспорта здійснюється у разі зміни інформації, внесеної до паспорта (крім додаткової змінної інформації) (підпункт 1 пункт 6 Порядку № 302).
Підпунктом 1 пункту 7 Порядку № 302 встановлено, що оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта особі, яка досягла 14-річного віку, здійснюються на підставі заяви-анкети, поданої нею особисто.
Пунктами 14 та 32 Порядку № 302 закріплено перелік інформації про особу, на ім`я якої оформляється паспорт, яка вноситься до заяви-анкети, а також документи, які подає заявник для оформлення паспорта.
Тобто, реалізація волевиявлення громадянина на отримання паспорта, незалежно від форми такого, здійснювалась і здійснюється шляхом подання заяви-анкети до компетентного органу особисто особою, яка звертається за отриманням паспорта, із зазначенням інформації та долученням документів, які передбачені вимогами чинного законодавства. При цьому, дотримання особою певних правил, пов`язаних з процедурою оформлення та видачі паспорта, зокрема щодо дотримання форми заяви, є обов`язковим.
Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 07 листопада 2018 року (справа №820/3327/16), від 29 листопада 2019 року у справі №260/1414/18, від 10 грудня 2020 року у справі №240/575/20.
Дослідивши заяву позивача, колегія суддів наголошує, що вона за формою і змістом не відповідає вимогам до заяви-анкети в розумінні наведених законодавчих приписів.
Верховний Суд враховує, що правова позиція щодо наявності права громадян на отримання паспорта у формі книжечки була викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2018 року в зразковій справі №806/3265/17 (Пз/9901/2/18).
У постанові від 15 серпня 2019 року у справі №0940/2105/18, на неврахування якої посилається скаржник, Верховний Суд аналізував, що в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 у зразковій справі № 806/3265/17 за позовом особи до Коростенського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області, Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії вказано на ознаки цієї типової справи:
а) позивач - фізична особа, якій територіальним органом ДМС України відмовлено у видачі паспорту у формі книжечки, у відповідності до Положення №2503-ХІІ;
б) відповідач - територіальні органи ДМС України;
в) предмет спору - вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов`язання відповідача видати позивачеві паспорт у формі книжечки, у відповідності до Положення № 2503-ХІІ.
Розглянувши зразкову справу №806/3265/17 (Пз/9901/2/18), Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що норми Закону №5492-VI, на відміну від норм Положення №2503-XII (теж діючого на момент виникнення правовідносин), не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорта у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім`я та по батькові, та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог статті 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було «встановлене законом»), не було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя в контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.
Велика Палата Верховного Суду у зразковій справі констатувала, що позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID-картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.
З урахуванням викладеного, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що позовні вимоги про визнання протиправними дії Відділу УДМС щодо відмови у видачі позивачеві паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення №2503-ХІІ є обґрунтованими. При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що самі по собі дії Відділу УДМС щодо відмови позивачеві у видачі їй паспорта громадянина України у формі книжечки відповідали Закону №5492-VI.
Верховний Суд звертає увагу, що відповідно до пунктів 21, 22 частини 1 статті 4 КАС України типові адміністративні справи - адміністративні справи, відповідачем у яких є один і той самий суб`єкт владних повноважень (його відокремлені структурні підрозділи), спір у яких виник з аналогічних підстав, у відносинах, що регулюються одними нормами права, та у яких позивачами заявлено аналогічні вимоги; зразкова адміністративна справа - типова адміністративна справа, прийнята до провадження Верховним Судом як судом першої інстанції для постановлення зразкового рішення.
Відтак, ознаками типових адміністративних справ є один і той же відповідач-суб`єкт владних повноважень та/або його відокремлені структурні підрозділи, аналогічні підстави публічно-правового спору, однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин та аналогічні позовні вимоги.
Повертаючись до матеріалів даної справи, визначальними її особливостями, на підставі яких вона (справа) не може бути визначена як типова є, зокрема, наступне.
Судовим розглядом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , документований 15.11.2022 органом УДМС паспортом громадянина України у вигляді картки № НОМЕР_1 , відповідно йому присвоєно УНЗР, що підтверджується заявою-анкетою №8334971 від 01.11.2022, власноруч підписаною та поданою позивачем ОСОБА_1 .
Зокрема, згідно заяви-анкети №8334971 від 01.11.2022 для внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, ОСОБА_1 просив внести до Єдиного державного демографічного реєстру інформацію про нього у зв`язку з оформленням паспорта громадянина України. У заяві ОСОБА_1 01.11.2022 своїм підписом дав згоду на отримання відцифрованих відбитків пальців його рук та внесення до безконтактного електронного носія відцифрованих пальців його рук до Порядку отримання, вилучення з Єдиного державного демографічного реєстру та знищення відцифрованих відбитків пальців рук особи /а.с. 65/.
Тобто, ОСОБА_1 надавалась згода на обробку персональних даних під час оформлення паспорта громадянина України у формі ID картки вперше, у зв`язку з чим ОСОБА_1 вже було присвоєно унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі.
При зверненні до органу міграційної служби із заявою ОСОБА_1 не зазначено про наявність релігійних переконань і приналежність до окремої суспільної групи, що зумовлювало би необхідність у відмові від обробки персональних даних та видачі паспорта із безконтактним носієм інформації.
Таким чином, суд вважає безпідставними посилання позивача на його бажання отримати паспорт громадянина України зразка 1994 року у формі книжечки, оскільки наразі позивач має діючий паспорт у вигляді ID-картки та пошкодження наявного паспорту, не є підставою для обміну паспорта у вигляді ID-картки на паспорт громадянина України зразка 1994 року у формі книжечки.
У свою чергу, у зразковій справі правовідносини стосувалися майбутнього внесення персональних даних до Реєстру, та предметом розгляду у такій справі було порушене право мати паспорт у альтернативній формі особи, яка не надавала згоду на обробку персональних даних.
У зв`язку із наведеним, дана справа не належить до типової відносно зразкової справи № 806/3265/17 (Пз/9901/2/18).
Зважаючи на викладене, є безпідставними посилання позивача на його небажання присвоєння унікального номеру запису в Реєстрі, як на правомірну підставу його відмови в отриманні паспорта у вигляді ID-картки, оскільки даний номер є незмінним та вже присвоєний при оформленні паспорта громадянина України у вигляді ID-картки (№ НОМЕР_1 ).
Окрім того, видача позивачу паспорта громадянина України у формі книжечки не призведе до вилучення з Єдиного державного демографічного реєстру даних про позивача.
А тому, використання позивачем паспорта громадянина України у вигляді ID-картки (№ НОМЕР_1 ), при виготовленні якого було надано згоду на обробку персональних даних та було присвоєно унікальний номер запису в Реєстрі, який є єдиним та присвоюватись повторно не буде, не порушує права позивача та в будь-якому разі не є втручанням у його приватне і сімейне життя.
Колегія суддів зауважує, що позивач надав добровільну згоду на обробку його персональних даних та внесення відомостей до Реєстру, власноручно підписавши Заяву-анкету, яка містила необхідну інформацію, тоді як доказів того, що при отриманні паспорта громадянина України у вигляді ID-картки (№ НОМЕР_1 ) позивач звертався за наданням роз`яснень щодо наслідків надання згоди на обробку персональних даних та внесення даних до Реєстру, і що такі роз`яснення, у випадку їх надання, були недостовірними, до суду не надано.
З вказаного також слід дійти висновку про відсутність порушень статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.04.2024 у справі №260/2992/23.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.
В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.
Суд першої інстанції надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору та дослухався до усіх аргументів сторін, які здатні вплинути на результат вирішення спору.
Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі “Hirvisaari v. Finland” від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі “Ruiz Torija v. Spain” від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків рішення суду першої інстанції не спростовують.
За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та свідчать про незгоду із правовою оцінкою суду першої інстанції обставин справи, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.
Таким чином, колегія суддів, згідно ст. 316 КАС України вирішила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.10.2025 по справі №440/11381/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя | | О.А. Спаскін
Судді | | Л.В. Любчич   О.В. Присяжнюк