Справа № 214/2225/26
2/214/3426/26
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
22 липня 2026 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді – Євтушенка О.І.,
за участю:
секретаря судового засідання – Авдєєва М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу №214/2225/26 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, -

ВСТАНОВИВ:

Представник ТзОВ «ФК «ЄАзПБ» Король В.А. звернувся до суду з позовною заявою шляхом направлення через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», в якій просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ФК «ЄАзПБ» заборгованість за кредитним договором №1956355 від 14.12.2024, у загальному розмірі 88 338,00 грн., що складається з: заборгованості за тілом кредиту – 20 500,00 грн.; заборгованості по процентам – 57 628,00 грн.; заборгованості за пенею – 10 210,00 грн.; стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору 2 662,40 грн.
Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 14.12.2024 між ТзОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит за №1956355, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит із зобов`язанням повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу ОСОБА_1 грошові кошти в обсязі та у строки, визначені умовами договору. У порушення положень договору та вимог ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України, відповідач, користуючись коштами, наданими установою, не виконала своєчасно та у повному обсязі свої зобов`язання – не вносила платежі, передбачені умовами договору, на повернення отриманих коштів, сплату процентів за користування кредитом. У зв`язку із відсутністю здійснення платежів на виконання умов договору у відповідача ОСОБА_1 утворилася заборгованість за вищезазначеним договором у загальному розмірі 88 338,00 грн.
При цьому, 23.12.2025 первісний кредитор ТзОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» уклав з ТзОВ «ФК «ЄАзПБ» договів факторингу, у відповідності до умов яких передав (відступив) на користь ТзОВ «ФК «ЄАзПБ» за плату належні йому права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі й за укладеними з боржником ОСОБА_1 кредитним договором №1956355 від 14.12.2024, у загальному розмірі відступлених вимог - 88 338,00 грн.
Таким чином, ТзОВ «ФК «ЄАПБ» набуло статусу нового кредитора у зобов`язаннях відповідно до ст.512, 514 ЦК України.
З моменту отримання права вимоги до відповідача за кожним із вищевказаних договорів позики та кредитних договорів нарахування жодних санкцій, процентів на заборгованість не здійснювалось. З огляду на те, що відповідач наявну заборгованість за кредитними договорами та договорами позики в добровільному порядку не погашає, тому позивач, будучи дійсним кредитом, вимушений звернутися до суду.
Ухвалою суду від 08 квітня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін.
Представник позивача – Король В.А. про свою участь у судовому засіданні не заявив, водночас у прохальній частині позовної заяви, просить здійснити розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_1 правом на подання відзиву на позов у межах встановленого процесуального строку не скористалась, будучи достеменно обізнаною про перебування справи на розгляді суду та про зміст заявлених до неї вимог. 
Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також належне повідомлення відповідача та відсутність відзиву у встановлений судом строк, суд вважає можливим ухвалити рішення по справі на підставі наявних у матеріалах справи доказів.
Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись.
Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд доходить висновку про можливість задоволення позовних вимог, виходячи з такого.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 14.12.2024 між ТзОВ «ФК «ЄАзПБ»та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №1956355 в електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Договір укладено шляхом акцепту відповідачем пропозиції кредитодавця через інформаційно-телекомунікаційну систему шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідно до ст.ст.11-12 Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми договору. Відповідач ОСОБА_1 пройшла процедуру реєстрації в інформаційній системі кредитодавця, ідентифікацію та верифікацію особи, надала персональні дані та реквізити платіжної картки, на яку в подальшому були перераховані кредитні кошти. Згідно з умовами кредитного договору, позичальнику було надано кредит у розмірі 11 500,00 грн., строком на 360 днів зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,0% за кожен день користування кредитом. Факт перерахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача підтверджується платіжними документами, що свідчить про належне виконання кредитодавцем своїх зобов`язань за договором. Відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилася прострочена заборгованість. 
Крім того, судом встановлено, що 23.12.2024 між ТзОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТзОВ «ФК «ЄАзПБ» укладено договір про відступлення права вимоги №23122025/1, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором №1956355 від 14.12.2024 було відступлено на користь ТОВ «ФК «ЄАзПБ». 
Надаючи оцінку правовідносинам, які виникли між сторонами та наявним у справі доказам, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх
Загальні правила щодо форми договору визначено ст.639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, – незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.ч.1, 2 ст.1047 ЦК України).
Механізм укладення електронного договору, зокрема вимоги до його підписання сторонами, регулюється Законами України «Про електронну комерцію» та «Про електронний цифровий підпис» (у редакції, чинній на час укладення кредитного договору). 
З набранням чинності Законом України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 (що набрав чинності 30.09.2015), було встановлено на законодавчому рівні порядок укладення договорів у мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Відповідно до ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків, оформлена в електронній формі.
Згідно з ч.3, ч.4 та ч.6 ст.11 цього Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції укласти договір (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена через надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) в мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, щодо прийняття (акцепту) пропозиції може бути надана шляхом заповнення електронного формуляра заяви або форми прийняття пропозиції, що підписується відповідно до ст.12 цього Закону. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», має правові наслідки, які прирівнюються до наслідків укладення письмового договору (ч.12 ст.11 Закону). 
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний, то моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання усіма сторонами електронного правочину засобу електронного цифрового підпису; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою механічних або інших засобів копіювання) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором – дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Враховуючи вищенаведене, проаналізувавши зміст договору, його форму, наявність електронного підпису одноразовим ідентифікатором з боку позичальника ОСОБА_1 та представника кредитора, суд дійшов висновку, що договір укладений з ТзОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» за №1956355 від 14.12.2024, дійсно укладений сторонами правочину в електронній формі із застосуванням електронної комерції, відповідають вимогам ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію». Доказів зворотного відповідач суду не надалп, як і не спростувала факт укладення кредитного договору, та його дійсність. Крім того, з наданих суду позивачем доказів вбачається, що відповідач ОСОБА_1 вчинила певну сукупність дій, спрямовану на отримання кредиту від кредитору – фінансової установи, а саме, зареєструвалась в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надавав таку пропозицію, отримала повідомлення від суб`єкта електронної комерції із одноразовим ідентифікатором, та прийняла пропозицію (оферту) позивача шляхом використання (підписання) надісланого кредитором одноразового ідентифікатора. 
Жодних умов, які законом визнаються несправедливими до договорів внесено не було. Застережень або зауважень з боку позичальника щодо неповного розуміння або незгоди з умовами договорів, під час їх підписання, не було подано. Узгоджені сторонами правочину умови не суперечать положенням ч.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) та затвердженому сторонами графіку платежів. 
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з повернення отриманих коштів, якому відповідає передбачене ч.1 ст.509 ЦК України право кредитора вимагати їх повернення.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
У ході судового розгляду також встановлено, що первісний кредитор ТзОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» уклав з ТзОВ «ФК «ЄАзПБ» договір факторингу, у відповідності до умов якого передав (відступив) на користь ТзОВ «ФК «ЄАзПБ» за плату належні йому права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі й за укладеним з боржником ОСОБА_1 кредитним договором за №1956355 від 14.12.2024, у загальному розмірі відступлених вимог – 88 338,00 грн. 
Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Натомість договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу.
Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України).
ТзОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТзОВ «ФК «ЄАПБ» є фінансовими установами, які надають фінансові послуги, що підтверджується відповідними свідоцтвами та виписками з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Враховуючи, що ТзОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», як первісний кредитор, належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, суд не встановив у матеріалах справи будь-яких доказів, які б спростовували зазначені обставини. Водночас відповідачем ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження протилежного або таких, що свідчили б про невиконання кредитодавцем своїх зобов`язань.
Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
За приписами ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно з розрахунками заборгованості, відповідач ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 88 338,00 грн., що складається з: заборгованості за тілом кредиту – 20 500,00 грн.; заборгованості по процентам – 57 628,00 грн.; заборгованості за пенею – 10 210,00 грн. 
Після відступлення права вимоги, дійсним кредитором ТзОВ «ФК «ЄАзПБ» жодних нарахувань процентів за користування кредитом, штрафних санкцій не проводилось, що слідує з наданих розрахунків заборгованості, а сума відступленого боргу за кожним із вищевказаних договорів залишилась незмінною. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-1383/2010 зазначено, що ст.204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину: вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
У даній справі позичальником не доведено належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаними договорами, як і презумпція правомірності їх не спростована.
Зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_1 не здійснила погашення заборгованості за кредитним договором ані перед попереднім кредитором – ТзОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», ані перед новим кредитором – ТзОВ «ФК «ЄАзПБ», після відступлення права вимоги, та не повернув отримані кредитні кошти у строки, визначені умовами укладених договорів, чим допустив істотне порушення договірних зобов`язань, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог у частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту) та нарахованими, але несплаченими відсотками за користування кредитними коштами за кожним із вищезазначених договорів, які підлягають задоволенню.
Крім того, судом встановлено, що умовами кредитного договору №1956355 від 14.12.2024, укладеного відповідачем із ТзОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», прямо передбачено обов`язок позичальника зі сплати комісії, а також визначено її розмір та порядок нарахування. З огляду на викладене, нарахована за вказаним договором заборгованість у частині комісійних платежів є погодженою сторонами, підтверджується матеріалами справи та підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача.
Що стосується вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості по пені за кредитним договором №1956355 від 14.12.2024, укладеним відповідачем із ТзОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії воєнного або надзвичайного стану в Україні, а також протягом 30 днів після його припинення або скасування, у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком чи іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, передбаченої ст.625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. 
Згідно з встановленими обставинами, нараховані неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання або часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 
Враховуючи, що штрафи нараховані відповідачу ОСОБА_1 у період дії воєнного стану, введеного в Україні з 24.02.2022 і який діє по теперішній час, суд дійшов висновку, що позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за зазначене прострочення. У зв`язку з цим, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості по пені за кредитним договором №1956355 від 14.12.2024 у розмірі – 10 210,00 грн., задоволенню не підлягають. 
Встановивши, що позивач не надавав відповідачеві кредитні кошти безпосередньо, а набув права кредитора на підставі цивільно-правового договору та уже за простроченими зобов`язаннями, невиконаними відповідачем, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про доведеність істотного порушення ОСОБА_1 кредитно-договірних зобов`язань, правомірність пред`явлення позовних вимог ТзОВ «ФК «ЄАПБ», як дійсним кредитором, які підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь ТзОВ «ФК «ЄАПБ» кредитної заборгованості у загальному розмірі 78 128,00 грн., що складається з: заборгованості за тілом кредиту – 20 500,00 грн.; заборгованості за відсотками – 57 628,00 грн.
Приходячи до такого висновку, суд вважає за доцільне зауважити, що, обираючи певний варіант поведінки, позичальник зобов`язаний дбати про те, щоб його юридично значущі дії були економічно обґрунтованими. Його поведінка повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає належне виконання кожного правомірно виниклого зобов`язання. Виходячи з цього, кредитор має право очікувати, що усі зобов`язання позичальника будуть виконані належним чином і своєчасно за звичайних обставин. Доброчесний позичальник має на меті добросовісне виконання своїх зобов`язань, а у разі неможливості їх виконання – надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора.
Зважаючи на часткове задоволення позову, суд вважає за доцільне пропорційно розподілити витрати на сплату судового збору відповідно до частини вимог, що були задоволені. Оскільки суд задовольнив 88,45% вимог позивача, сума судового збору, яку позивач має право стягнути з відповідача, складає 2 354,90 грн.
Керуючись ст.ст.4-5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, ч.2 ст.247, ст.ст.258-259, 263-265, 274-277, 279, 280-284, 287, 354-355 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» заборгованість за кредитним договором №1956355 від 14.12.2024, у загальному розмірі 78 128,00 грн., що складається з: заборгованості за тілом кредиту –
20 500,00 грн.; заборгованості за відсотками – 57 628,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» 2 354,90 грн. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору пропорційно частині задоволених вимог.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати його складання шляхом подання апеляційної скарги. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:
Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», код ЄДРПОУ 35625014, юридична адреса: м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Рішення суду складено та підписано без проголошення 22 липня 2026 року.

Суддя О.І. Євтушенко