Справа № 204/8389/26
Провадження № 3/204/1262/26

П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

 
24 серпня 2026 року суддя Чечелівського районного суду міста Дніпра Некрасов О.О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення у відношенні:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП, - 

В С Т А Н О В И В :

22 червня 2026 року о 18 годині 15 хвилин у м. Дніпро, на перехресті пл. Героїв УПА та вул. Щепкіна, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Toyota Auris, номерний знак НОМЕР_1 , залишив місце дорожньо-транспортної пригоди до якої був причетний. Був встановлений розшуковими заходами поліції, чим порушив вимоги п. 2.10 «а» Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 122-4 КУпАП.
 
27 липня 2026 року на адресу Чечелівського районного суду міста Дніпра від адвоката Голобородька Д.І. надійшли пояснення по справі. Відповідно до вказаних пояснень останній зазначив, що ОСОБА_1 не заперечує факту дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 22 червня 2026 року о 18:15:00 годин на перехресті вул. Героїв УПА (Камчатської) та вул. Щепкіна в м. Дніпро за участю транспортного засобу Toyota Auris, д.н.з. НОМЕР_1 , під його керуванням, та автомобіля Ford Transit, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням гр. ОСОБА_2 . Однак, відповідно до Протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 700226 від 22 червня 2026 року, складеного безпосередньо в день ДТП, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Ford Transit (д.н.з. НОМЕР_2 ), рухався по другорядній дорозі. Виїжджаючи на нерегульоване перехрестя з вул. Щепкіна, він не надав перевагу в русі автомобілю Toyota Auris (д.н.з. НОМЕР_1 ) під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по головній дорозі, чим грубо порушив вимоги п.16.11 ПДР України - На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху. Згідно зі Схемою місця ДТП (а.с. 4) та фото з місця ДТП (а.с. 18 - 20), автомобіль Toyota Auris отримав удар у передню частину, а Ford Transit - у бічну. Це підтверджує, що ОСОБА_1 рухався прямо по своїй смузі головної дороги та не мав фізичної можливості уникнути зіткнення з транспортним засобом, який раптово виїхав із другорядної смуги. Отже, на місці пригоди інспектор управління патрульної поліції в Дніпропетровській області зафіксували вину водія ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП. Проте, ОСОБА_1 не визнає своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, з огляду на наступне. Як вбачається із Протоколу, працівники УПП в Дніпропетровській області кваліфікували дії ОСОБА_1 за ст.122-4 КУпАП у зв`язку із порушенням ним п.2.10. «а». ПДР України, а не п.16.11.ПДР України. Однак, матеріали справи містять достатньої кількості безспірних належних та допустимих доказів того, що саме через винну поведінку ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом Ford Transit, державний номерний знак НОМЕР_2 , 22 червня 2026 року, була здійснена ДТП, зазначена в Протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 700226 від 22 червня 2026 року. Як вбачається із матеріалів справи про адміністративне правопорушення, в діях ОСОБА_1 відсутня суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, оскільки в даній ситуації він діяв в межах обстановки, що склалася на той момент, і умислу залишити місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої причетний, аби уникнути відповідальності, не мав, а тому ОСОБА_1 не може нести адміністративну відповідальність. Доказом цього є те, що на місці аварії залишилася його дружина, ОСОБА_3 , яка добровільно надала працівникам поліції всі установчі дані свого чоловіка, інформацію про автомобіль Toyota Auris та номер телефону. Поліцією того ж дня було оперативно встановлено особу водія ОСОБА_1 за показаннями свідків та документами. Винуватцем у вчиненні безпосередньо ДТП є водій автомобіля Ford Transit гр. ОСОБА_2 , який порушив п. 16.11 ПДР України (не надав перевагу в русі транспортному засобу, що рухався головною дорогою). Відносно гр. ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП серії ЕПР1 № 700226 від 22 червня 2026 року. Дії ж ОСОБА_1 були правомірними в частині керування авто по головній дорозі. Безпосередньо під час аварії ОСОБА_1 зазнав сильного психоемоційного шоку, що підтверджується поясненнями його дружини та відповідним медичним документом. Причини залишення місця події (стан здоров`я та відсутність зв`язку з розшуком РТЦК та СП). Під час аварії ОСОБА_1 зазнав сильного психоемоційного шоку, що підтверджується поясненнями його дружини – ОСОБА_3 від 22 червня 2026 року (а.с. 7), яка перебувала в салоні ТЗ Toyota Auris д.н.з. НОМЕР_1 : «…у чоловіка різко погіршилося самопочуття, (біль у серці, піднявся тиск). Перебуваючи у стані паніки, він залишив місце ДТП пішки, щоб терміново знайти ліки в дома….». Тобто, безпосередньо після зіткнення у ОСОБА_1 стався різкий психологічний шок, тривожно-депресивний стан та суттєве погіршення фізичного самопочуття (стрибок тиску, різке головокружіння, тремор). Також, через те, що медичні заклади о 18:15 вже були зачинені, ОСОБА_1 був змушений поїхати додому для прийому ліків, а вже наступного дня, 23 червня 2026 року, офіційно звернувся до клініки «Оксфорд Медікал». Лікарем було діагностовано тривожно-депресивний синдром на фоні перенесеного ДТП 22 червня 2026 року, що підтверджується медичною довідкою лікаря ОСОБА_4 від 23 червня 2026 року (а.с.12). Отже, саме через стан гострого стресу, тривожно-депресивного синдрому та необхідність термінового звернення по медичну допомогу ОСОБА_1 був змушений залишити місце події в пішому порядку. Окремо, слід спростувати будь-які припущення про те, що залишення місця ДТП нібито було пов`язане з розшуком через ІНФОРМАЦІЯ_2 . На момент ДТП (22.06.2026 року) правовідносини щодо дотримання ОСОБА_1 правил військового обліку врегульовувалися виключно в межах чинного законодавства. Разом з тим, вже на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 705143 від 28 червня 2026 року ОСОБА_1 не перебував у базах розшуку, як особа, що порушила правила військового обліку, що підтверджується копією Електронного військово-облікового документа сформованого за допомогою мобільного застосунку «Резерв+» від 25 червня 2026 року, тобто за три дні до складання протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідно, цей чинник ніяким чином не міг вплинути на його поведінку на дорозі 22 червня 2026 року. Щодо проходження медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Відповідно до вищезазначеного, ОСОБА_1 спочатку поїхав додому через отриманий шок, стрес та підвищений тиск, прийняв ліки, а потім, дещо стабілізувавши стан того ж дня, самостійно доїхав до КП «ДБКЛПД» ДОР для проходження огляду, щоб повністю унеможливити будь-які припущення щодо сп`яніння. Тобто, 22 червня 2026 року ОСОБА_1 пройшов медичний огляд у КП «ДБКЛПД» ДОР, яким підтверджується факт прибуття до медичного закладу самостійно та відсутності ознак сп`яніння (не виявлено), що підтверджується висновком КП «ДБКЛПД» ДОР від 26 червня 2026 року № 92 (дата огляду 22.06.2026 року о 21 годині 20 хвилин). Таким чином, матеріали справи не містять безспірних, належних та допустимих доказів того, що саме через винну поведінку ОСОБА_1 була здійснена ДТП, адже відносно останнього складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 705143 від 28.06.2026 року щодо залишення місця ДТП (п.2.10. «а» ПДР України). ДТП 22.06.2026 року відбулася повністю з вини водія ОСОБА_2 (ст. 124 КУпАП), який проігнорував знак пріоритету. ОСОБА_1 ПДР України не порушував. Залишення місця пригоди не мало на меті приховування правопорушення. Воно було зумовлене станом крайньої необхідності для збереження життя і здоров`я та підтверджено медичною довідкою від 23 червня 2026 року. Даною довідкою діагностовано та підтверджено тривожнодепресивний синдром на фоні перенесеного ДТП 22 червня 2026 року. ОСОБА_1 одразу після дорожньо-транспортної пригоди, а саме 22 червня 2026 року, добровільно та самостійно з`явився до КП «ДБКЛПД» ДОР для проходження медичного освідування. За результатами цього огляду було офіційно зафіксовано повну відсутність у його організмі будь-яких ознак сп`яніння. Це повністю спростовує будь-які можливі припущення про те, що залишення місця ДТП нібито було пов`язане з наміром приховати перебування у нетверезому стані. На момент складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 705143 від 28 червня 2026 року ОСОБА_1 не перебував у базах розшуку, як особа, що порушила правила військового обліку, що підтверджується копією Електронного військово-облікового документа сформованого за допомогою мобільного застосунку «Резерв+» від 25 червня 2026 року. Просив провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу та події адміністративного правопорушення.
У судовому засіданні ОСОБА_1 провину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав. Пояснив, що 22 червня 2026 року приблизно о 18 годині він рухався із дружиною на власному транспортному засобі по вул. Щепкіна з боку пр. Сергія Нігояна. Інший учасник дорожнього руху не надав йому переваги у русі, у зв`язку із чим і відбулася дорожньо-транспортна пригода. У нього був шок, внаслідок чого погіршився стан здоров`я, його знобило та було запаморочення. Він зрозумів, що йому не надали переваги у русі та він не винен у тому, що трапилося. Він попросився залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та піти додому, щоб стабілізувати свій стан. Його автомобіль залишався на місці дорожньо-транспортної пригоди, там також була його дружина, яка й надала тоді пояснення. Коли він прийшов додому, то прийняв заспокійливе, а його дружина залишалась на місці дорожньо-транспортної пригоди та приймала участь в оформленні протоколу. Після оформлення паперів, його дружина сіла за кермо транспортного засобу та приїхала додому. Він у цей же день, поспілкувавшись із юристом, здав аналіз на стан алкогольного сп`яніння. Наступного ж дня, він пішов до лікаря у зв`язку із станом здоров`я. Перебуваючи у лікаря, йому було встановлено діагноз тривожно-депресивний синдром. Умислу уникнути відповідальності за дорожньо-транспортну пригоду у нього не було, оскільки винним у вказаній ДТП був інший учасник ДТП. Він проживає на відстані 200 метрів від місця ДТП. Він не просив свою дружину принести йому лікарські засоби, чому не може пояснити. Він на той момент розгубився. Він перебував на обліку у лікаря психіатра у 2024 році із таким же діагнозом. Він залишив місце дорожньо-транспортної пригоди через 5-10 хвилин після події. Він не спілкувався після ДТП з іншим учасником ДТП. Дружина додому приїхала приблизно через дві години. Після стабілізації стану, та прийняття лікарських засобів (заспокійливих), він не повернувся на місце ДТП, оскільки боявся, що повернеться тривожний стан і це була захисна реакція організму на вказану подію. Приблизно о 21 годині вечора, він поїхав до лікарні із метою здати аналіз на визначення стану сп`яніння. Він поїхав до вказаної лікарні, оскільки хотів себе захистити, щоб не було невірної інтерпретації його дій. Його пріоритетом на той момент був захист себе. Він із дружиною домовились про те, що він повертатись на місце ДТП не буде, щоб йому не стало гірше. А від того, що він пізніше поїхав до лікарні, йому гірше не стало. Поїхати до лікарні, йому порадив товариш, якому він довіряє. Він знає Правила дорожнього руху, також знає й те, що він не має права залишати місце дорожньо-транспортної пригоди, але можливо, з урахуванням того, що він не був винуватцем, він невірно інтерприював це правило. Із товаришем він поспілкувався майже одразу, після того, як приїхав додому із місця ДТП. Він поїхав у заклад охорони здоров`я після того, як стабілізував свій стан. А близько 22 години 00 хвилин він здав аналізи, оскільки є фізіологічні причини, йому потрібна була підготовка. На фоні стресу у нього підвищився тиск, внаслідок чого виникли проблеми із сечовипусканням. Він, як людина із медичною освітою це розумів і тому йому потрібен був час. Він пив воду, знаходячись у закладі. Він, перебуваючи у закладі, за 10-15 хвилин випив 1,5 літри води.
У судовому засіданні свідок ОСОБА_2 повідомив, що він під`їхав до перехрестя, впевнився, що нікого не має та поїхав. Вже перебуваючи на пішохідному переході, перетнувши перехрестя, він почув удар. Поглянувши у бік, побачив, як дівчина сиділа на пасажирському сидінні, а хлопець керував транспортним засобом. Він вийшов, дівчина також вийшла та запитала у нього, чи є страховка. Хлопець водій вийшов із автомобіля та швидко пішов із місця ДТП. Дівчина у той час залишилась на місці та говорила про те, що саме вона була за кермом транспортного засобу. Після цього викликали патрульних поліцейських. Коли приїхали поліцейські, то він повідомив, що хлопець втік із місця дорожньо-транспортної пригоди. 
У судовому засіданні свідок ОСОБА_5 повідомила, що вона їхала разом із чоловіком через перехрестя. Зупинилися та повільно поїхали. В їх автомобіль врізався інший транспортний засіб із великою силою. Із того автомобіля вийшла молода жінка із пасажирського сидіння, почала фотографувати та висловлюватись нецензурною лайкою, при цього говорила, що саме вона перебувала за кермом автомобіля. Молодий чоловік, який разом із вказаною жінкою перебував у автомобілі, вийшов із-за водійського керма, подивився на все, що відбувалось, гучно сказав: «Покаталися», та втік. Молодий чоловік пішов одразу, нічого не пояснював. До них вказаний молодий чоловік не підходив. До них підходила жінка та питала чи немає потерпілих. Потім приїхала поліції та зафіксували все. Дівчина говорила, що вона була за кермом, але свідок бачила, як вона вийшла із пасажирського сидіння. Коли вона сказала, що молодий чоловік був за кермом, то жінка почала висловлюватись нецензурною лайкою та сказала, що свідку це здалося.
Незважаючи на невизнання ОСОБА_1 своє винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, його винуватість підтверджується зібраними по справі матеріалами: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 705143 від 28 червня 2026 року; рапортом інспектора 2 взводу 4 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Шелеста В.В. від 22 червня 2026 року; схемою місця ДТП від 22 червня 2026 року; письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 22 червня 2026 року; письмовими поясненнями ОСОБА_5 від 22 червня 2026 року; письмовими поясненнями ОСОБА_3 від 22 червня 2026 року; фототаблицею.
Крім цього, за клопотанням адвоката Голобородька Д.І. під час судового розгляду, суддею був досліджений: висновок КП «ДБКЛПД» ДОР щодо результатів медичного огляду із метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 26 червня 2026 року, відповідно до якого 22 червня 2026 року ОСОБА_1 об 21 годині 20 хвилин звернувся згідно особистої заяви та пройшов огляд на визначення стану сп`яніння, відповідно до огляду у ОСОБА_1 ознак сп`яніння не виявлено; довідку наданою лікарем ОСОБА_4 . Оксфорд Медікал від 23 червня 2026 року, відповідно до якої ОСОБА_6 був встановлений діагноз: тривожно-депресивний синдром; витягом із застосунку «Резерв+».
Статтею 122-4 КУпАП передбачена відповідальністьза залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.
Відповідно до Правил дорожнього руху, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, п. 2.10 «а» у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.
Надаючи оцінку доводам сторони захисту, суддя звертає увагу на наступне.
Як убачається з пояснень учасників ДТП – свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , одразу після ДТП ОСОБА_1 , вийшовши з авто, швидко покрокував з місця ДТП, не спілкуючись ні зі свідками, не намагаючись оглянути місце ДТП, стан пошкоджень транспортних засобів, з`ясувати стан здоров`я ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .
При цьому, ОСОБА_1 вийшов із-за водійського керма, подивився на все, що відбувалося, гучно сказав: «Покаталися», та пішов з місця ДТП.
В свою чергу, дружина ОСОБА_1 – ОСОБА_3 почала запевняти усіх учасників ДТП, а надалі й співробітників поліції про те, що за кермом в момент ДТП була вона.
Зазначені обставини у своїй сукупності у повній мірі підтверджують узгодженість дій як ОСОБА_1 так й ОСОБА_3 , направлених на уникнення можливої відповідальності за вчинену дорожньо-транспортну пригоду або будь-якого іншого виду відповідальності, шляхом залишення місця ДТП та переведення вини на іншу особу, в надії, що їх дії не будуть помічені іншими особами.
У судді відсутні підстави ставити під сумнів показання свідків, оскільки вони повністю підтверджуються поясненнями ОСОБА_3 , наданими співробітникам поліції 22 червня 2026 року. 
Слід зазначити, що станом на день розгляду даної справи про адміністративне правопорушення, відсутнє рішення щодо встановлення вини будь-кого з учасників даної ДТП, а тому доводи ОСОБА_1 стосовно того, що після ДТП та залишення місця пригоди, він розумів, що не винен у ДТП, суддя відхиляє. 
Щодо стану здоров`я, якій би перешкоджав ОСОБА_1 залишатися на місці ДТП, як того вимагають ПДР України, слід зазначити, що у випадку різкого погіршення емоційного, психічного, психологічного стану ОСОБА_1 , останній міг би отримати медичну допомогу на місці шляхом виклику швидкої медичної допомоги, або ж за допомогою своєї дружини, яка мала можливість принести з місця проживання необхідні ліки (заспокійливе), тим більше, що місце проживання останнього знаходиться лише у 200 метрах від місця події.
Згідно довідки Оксфорд Медікал від 23 червня 2026 року, наданої ОСОБА_1 на підтвердження свого стану здоров`я одразу після ДТП, останній звернувся до закладу охорони здоров`я на наступний день після ДТП, де поскаржився на головокружіння, тривожність, психологічний тремор, поганий сон, йому було встановлено діагноз: Тривожно-депресивний синдром. 
Під час огляду лікарем було встановлено, що у ОСОБА_1 свідомість ясна, контакт продуктивний.
Сама ж по собі довідка жодним чином не підтверджує стан психічного, психологічного здоров`я ОСОБА_7 одразу після ДТП. 
При цьому, слід зауважити, що до закладу охорони здоров`я у зв`язку з погіршенням його стану, ОСОБА_1 звернувся на наступний день після ДТП, але ж в день ДТП одразу після того, як прийшов до дому, проконсультувався зі своїм товаришем - юристом, якому він довіряє, щодо послідовності подальших дії у зв`язку із ДТП та залишенням місця ДТП, та на виконання відповідної поради, 22 червня 2026 року, більш ніж через 4 години після ДТП, звернувся до КП «ДБКЛПД`ДОР для проходження огляду на стан сп`яніння, а не до профільного лікаря у зв`язку з поганим самопочуттям.
Сам же висновок, складений після спливу 4 годин після ДТП, не є належним доказом, оскільки не відображає фактичного стану ОСОБА_7 на момент керування транспортним засобом.
В свою чергу, з метою створення необхідного правового поля для уникнення відповідальності, не маючи військово-облікового документу на момент ДТП, розуміючи це, сформував його у Резерв+ 25 червня 2026 року. 
Сукупність зазначених дій ОСОБА_1 – консультація з товаришем одразу після залишення місця ДТП, огляд на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я в день ДТП свідчать про те, що ОСОБА_1 діяв свідомо, умисно, залишаючи місце ДТП, з метою уникнення відповідальності та ніщо йому не заважало виконати вимоги п. 2.10 ПДР України. 
Також, суддя звертає увагу на дуже важливий факт, а саме на те, що навіть після, як пояснив ОСОБА_7 , «стабілізації» свого стану, він не звернувся до працівників патрульної поліції з метою надання пояснень щодо події ДТП.
Всі вищезазначені дії ОСОБА_7 у повній мірі спростовують версію ОСОБА_7 про неможливість перебування його на місці ДТП за станом здоров`я, а навпаки свідчать про усвідомлення наслідків таких дій та умисне їх здійснення.
Приймаючи до уваги викладене, суд робить висновок, про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП – залишенні водієм транспортного засобу, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.
З урахуванням викладеного, а також характеру вчиненого правопорушення, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ступеню вини та інших вимог передбачених ст. ст. 33-35 КУпАП, суддя приходить до висновку про необхідність накладення на винного стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що буде достатнім для його виховання та попередження вчиненню нових правопорушень.
Відповідно до вимог ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.
Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з правопорушника стягується судовий збір у розмірі 665 гривень 60 копійок.
Тому, оскільки  ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності, вважає необхідним стягнути з нього на користь держави судовий збір у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 40-1, 124, 280, 283, 284, 294, ч. 1 ст. 303 КУпАП, суддя,- 

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1  визнати винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. 
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь держави судовий збір у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.
Роз`яснити ОСОБА_1 вимоги ч. 1 ст. 307 КУпАП про те, що штраф має бути сплачений не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Попередити ОСОБА_1 , що у разі несплати ним штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 КУпАП, постанова про накладення штрафу в порядку ст. 308 КУпАП буде надіслана для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 КУпАП.
Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Чечелівський районний суд міста Дніпра.
Строк пред`явлення постанови до виконання 3 місяці з дня її винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. У разі відстрочки виконання постанови відповідно до статті 301 КУпАП перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки.

Суддя О.О. Некрасов