СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2026 року м. Харків Справа №922/4707/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В.,
за участю секретаря судового засідання Ярош В.В., 
за участю представників:
прокурора - Зливка К.О., посвідчення №072876 від 01.03.2023 року;
позивача - не з`явився;
відповідача – не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу відповідача – Фізичної особи-підприємця Климбовського Віталія Ігоровича (вх.№969Х/1) на рішення Господарського суду Харківської області від 02.04.2026 року у справі №922/4707/25,
за позовом Виконувача обов`язків керівника Лозівської окружної прокуратури Харківської області,
в інтересах держави, в особі Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області,
до Фізичної особи-підприємця Климбовського Віталія Ігоровича, м.Лозова, Харківська область,
про відновлення становища, яке існувало до порушення шляхом звільнення об`єкта водного фонду,

ВСТАНОВИВ:

Виконувач обов`язків керівника Лозівської окружної прокуратури Харківської області (далі - прокурор) звернувся до Господарського суду Харківської області в інтересах держави в особі Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області (далі - позивач) з позовом до фізичної особи-підприємця Климбовського Віталія Ігоровича (далі - відповідач) в якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 05.02.2026 року, просив суд відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом зобов`язання фізичної особи-підприємця Климбовського Віталія Ігоровича звільнити водний об`єкт – «Уплатнівське водосховище» загальною площею 111,3 га, з яких: 69,2491 га площа водного дзеркала, розташований на території Близнюківської територіальної громади Лозівського району Харківської області та земельну ділянку під ним, та повернути їх Близнюківській селищній раді Лозівського району Харківської області. Судові витрати прокурор просив суд покласти на відповідача.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 02.04.2026 року у справі №922/4707/26 (повне рішення складено 02.04.2026 року, суддя Погорелова О.В.) позов задоволено.
Вирішено відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом зобов`язання фізичної особи-підприємця Климбовського Віталія Ігоровича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) звільнити водний об`єкт – «Уплатнівське водосховище» загальною площею 111,3 га, з яких: 69,2491 га площа водного дзеркала, розташований на території Близнюківської територіальної громади Лозівського району Харківської області та земельну ділянку під ним, та повернути їх Близнюківській селищній раді Лозівського району Харківської області (64801, Харківська область, Лозівський район, смт Близнюки, вул. Незалежності, 39, код ЄДРПОУ 04400021).
Стягнуто з фізичної особи-підприємця Климбовського Віталія Ігоревича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Харківської обласної прокуратури (61001, м. Харків, вул. Богдана Хмельницького, 4, код ЄДРПОУ 02910108) 2422,40 грн судового збору.
Відповідач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм права, на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить:
- скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 02.04.2026 року у справі №922/4707/25;
- ухвалити нове рішення у формі постанови, яким відмовити у позові;
- вирішити питання про розподіл судових витрат, а саме стягнути з Харківської обласної прокуратури (код ЄДРПОУ 02910108) на користь фізичної особи-підприємця Климбовського Віталія Ігоровича (РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений за подання даної апеляційної скарги судовий збір у розмірі 3633,60 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу у суді першої та апеляційної інстанцій у орієнтовному розмірі 58000,00 грн.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що відповідно до наявної у загальному доступі інформації, Уплатнівське водосховище є русловим водосховищем на балці-притоці річки Тернівка, яка протікає в межах Лозівського району Харківської області та Павлоградського району Дніпропетровської області. На думку відповідача, у спірних правовідносинах розпорядником земель під Уплатнівським водосховищем, що віднесено до земель державної власності, є Кабінет Міністрів України (відповідна місцева державна адміністрація), а не селищна рада, адже даний водний об`єкт разом з його притоками фактично розташовані на території трьох областей – Харківської, Дніпропетровської та Донецької (їх стику). Відповідач зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази чи є комплексним водосховищем (водосховищем комплексного призначення) Уплатнівське водосховище. Відповідач зазначає, що Климбовський В.І. з метою встановлення належного розпорядника землі під окресленим раніше водним об`єктом ще 07.01.2026 року звернувся до Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області із заявою про надання йому в оренду земельної ділянки під Уплатнівським водосховищем, а його адвокат (07 та 23.01.2026) - до уповноважених державних органів із адвокатськими запитами, проте змістовних, повних та вичерпних відповідей на чітко поставлені запитання не отримано.
За твердженням відповідача, до КВЕД 03.12 не входить, окрім іншого, розведення риби (аквакультура): КВЕД 03.22, даний вид діяльності у ФОП Климбовський В.І. взагалі відсутній, хоча він необхідний для юридичних осіб та ФОП, які займаються саме видобутком (виловом) водних ресурсів на продаж. Основним видом діяльності є - 46.31 оптова торгівля фруктами й овочами, що є доказом того, що відповідач, як на момент подачі позову у даній справі, так і до теперішнього часу, - не використовує Уплатнівське водосховище у своїй господарській діяльності, не користується та не розпоряджається ним на власний розсуд (незаконно). Як наслідок, на переконання апелянта це додатково вказує на повну безпідставність вимог прокурора, та безпідставність висновків суду першої інстанції про начебто здійснення рибогосподарської діяльності на спірному водному об`єкті. 
При цьому відповідач зазначає, що в матеріалах справи відсутній відповідний дозвіл слідчого, прокурора, або суду (процесуального керівника досудовим розслідуванням), а тому ряд доказів, доданих в.о. керівника прокуратури до позову доказів (копія протоколу огляду місця події від 22.06.2021 року (кримінальне провадження №12021226110000044 від 13.04.2021 року ); копія протоколу огляду місця події від 18.12.2025 року) – є недопустимими.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 30.04.2026 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача – Фізичної особи-підприємця Климбовського Віталія Ігоровича на рішення Господарського суду Харківської області від 02.04.2026 року у справі №922/4707/25. Учасникам справи встановлено строк до 15.05.2026 року протягом якого вони мають право подати відзиви на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам ч.2 ст.263 Господарського процесуального кодексу України, а також докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу. Встановлено, що учасники справи мають право до 20.05.2026 року подати до апеляційного господарського суду клопотання, заяви та документи в обґрунтування своїх вимог і заперечень по справі з правовим обґрунтуванням їх подання до суду апеляційної інстанції. Справу призначено до розгляду в судове засідання і роз`яснено шляхи реалізації права учасників справи на участь у судовому засіданні, а також шляхи реалізації права учасників справи на подання документів до суду засобами електронного зв`язку. Витребувано з Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/4707/25.
Вказана ухвала суду була направлена учасникам справи через підсистему Електронний суд до кабінету користувача і доставлені їм 30.04.2026 року
04.05.2026 року матеріали справи №922/4707/25 на вимогу надійшли до Східного апеляційного господарського суду.
06.05.2026 року від Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Климбовського Віталія Ігоровича залишити без задоволення у повному обсязі як таку, що є необґрунтованою, недоведеною та такою, що не містить передбачених процесуальним законом підстав для скасування чи зміни судового рішення; рішення Господарського суду Харківської області від 02.04.2026 року у справі №922/4707/25 залишити без змін, як законне та обґрунтоване, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи; у задоволенні вимоги фізичної особи-підприємця Климбовського Віталія Ігоровича про стягнення з Харківська обласна прокуратура судового збору у розмірі 3633,60 грн – відмовити у повному обсязі; у задоволенні вимоги фізичної особи-підприємця Климбовського Віталія Ігоровича про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 58000,00 грн – відмовити у повному обсязі.
15.05.2026 року від Лозівської окружної прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому прокурор просить апеляційну скаргу відповідача на рішення Господарського суду Харківської області від 02.04.2026 року у справі №922/4707/25 залишити без задоволення, оскаржуване судове рішення - без змін.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.05.2026 року оголошено перерву у розгляді апеляційної скарги відповідача – Фізичної особи-підприємця Климбовського Віталія Ігоровича на рішення Господарського суду Харківської області від 02.04.2026 року у справі №922/4707/25 до 18.06.2026 року. Ухвалено повідомити учасників справи про дату, час та місце розгляду справи в судовому засіданні. Забезпечено участь представника апелянта – адвоката Зеленського М.С. у судовому засіданні у справі №922/4707/25, розгляд якої призначено на 18.06.2026 року на 11:45 год. у режимі відеоконференції відповідно до Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 18.06.2026 року оголошено перерву у розгляді апеляційної скарги відповідача – Фізичної особи-підприємця Климбовського Віталія Ігоровича на рішення Господарського суду Харківської області від 02.04.2026 року у справі №922/4707/25 до 29.06.2026 року до 12:15 год. Ухвалено повідомити учасників справи про дату, час та місце розгляду справи в судовому засіданні. Забезпечено участь представника апелянта – адвоката Зеленського М.С. у судовому засіданні у справі №922/4707/25, розгляд якої призначено на 29.06.2026 року на 12:15 год. у режимі відеоконференції відповідно до Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.
29.06.2026 року від Фізичної особи-підприємця Климбовського Віталія Ігоровича надійшла заява про розгляд справи без участі, в якій відповідач просить розглянути справу №922/4707/25 без участі представника відповідача у письмовому провадженні за наявними у ній матеріалами, доводи апеляційної скарги підтримує та просить її задовольнити, скасувати оскаржуване стороною відповідача рішення Господарського суду Харківської області від 02.04.2026 року та ухвалити нове рішення у формі постанови, яким відмовити у позові в.о. керівника Лозівської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області до ФОП Климбовського В.І. про відновлення становища, яке існувало до порушення, шляхом звільнення об`єкта водного фонду, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.
У судовому засіданні прокурор проти апеляційної скарги заперечувала та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Представник позивача та відповідача у судове засідання не з`явилися, про місце, дату і час судового засідання повідомлені належним чином. 
У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України.
Суд в ухвалах від 30.04.2026 року, від 25.05.2026 року та від 18.06.2026 року доводив до відома учасників справи, що нез`явлення у судове засідання апеляційної інстанції (особисто чи представників) належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, а також відсутність відповідного клопотання, не тягне за собою відкладення розгляду справи на іншу дату, а також не перешкоджає розгляду справи по суті.
Зважаючи на те, що відповідно до ч. 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а явка сторін обов`язковою не визнавалась, суд дійшов висновку про розгляд апеляційної скарги у даному судовому засіданні за відсутності представників позивача та відповідача.
Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 Господарського процесуального кодексу України, а також з урахуванням положень ч.2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення. 
Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Як вказує прокурор у позовній заяві, Лозівською окружною прокуратурою в ході виконання функцій, передбачених ст. 131-1 Конституції України в ході досудового розслідування в кримінальному провадженні №12021226110000044 від 13.04.2021 року встановлено, що поруч з земельною ділянкою з кадастровим номером 6320686500:03:001:0952 поблизу с. Уплатне на території Близнюківської селищної територіальної громади Лозівського району Харківської області знаходиться водний об`єкт – «Уплатнівське водосховище», з розташованою під ним земельною ділянкою загальною площею 111,3 га. Відомості про земельну ділянку не внесені до Державного земельного кадастру, а тому кадастровий номер щодо неї відсутній.
Відповідно до протоколу огляду місця події від 22.06.2021 року, проведеного заступником начальника СД Лозівського РВП ГУНП в Харківській області майором поліції Зайцевим В.В., встановлено, що: «на прибережній ділянці виявлено облаштоване місце перебування з тимчасовими господарськими спорудами та предметами побуту: саморобний сарай із дерев`яних дошок різного розміру та ступеня зношеності, дах якого накритий хвилястим шифером, на фасадній частині встановлено двері зеленого кольору із заскленими вставками темного кольору, на зовнішній стіні сараю закріплено аркуш паперу з надрукованим текстом, поруч розташована лавка, на якій знаходяться два сидіння синього кольору та пластикова деталь жовтого кольору. Перед сараєм знаходиться саморобний стіл з дерев`яних елементів, на поверхні якого наявні металеві предмети круглої форми, металевий інструмент типу молотка та інші дрібні металеві предмети, поряд знаходиться велосипед синього кольору. Неподалік розташований вагончик зеленого кольору, встановлений на підкладках без фундаменту, біля входу облаштовано настил та сходи з дерев`яних піддонів, вхідна зона частково закрита прибудовою з піддонів та дошок, перекритою плівкою білого кольору з фрагментами написів, поруч розміщено холодильну скриню білого кольору з написом «ДЕЛТА» та диван у зношеному стані, між спорудами наявна перегородка з вертикально встановлених дошок. На території під час огляду перебувала собака світлого забарвлення. Біля урізу води виявлено сітчасту конструкцію прямокутної форми, частково занурену у воду, на якій наявні нашарування рослинності та забруднення, поруч на поверхні води розташовано дерев?яний піддон прямокутної форми, частково занурений у воду. На березі ставка, біля заростей очерету, виявлено човен синього кольору з камуфляжним забарвленням бортів».
За твердженням відповідача, ФОП Климбовський В.І. використовує вказаний водний об`єкт згідно режиму рибогосподарської експлуатації Уплатнівського водосховища розробленого ТОВ «НДО Укрекопроект» зі строком дії режиму з 26.06.2018 року по 31.12.2027 року і дозволів на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) №3 та №4 від 03.02.2020 року.
Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ФОП Климбовського Віталія Ігоровича, видами економічної діяльності останнього є: 46.31 Оптова торгівля фруктами й овочами (основний); 46.32 Оптова торгівля м`ясом і м`ясними продуктами; 46.33 Оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами; 46.34 Оптова торгівля напоями; 46.35 Оптова торгівля тютюновими виробами; 46.36 Оптова торгівля цукром, шоколадом і кондитерськими виробами; 46.37 Оптова торгівля кавою, чаєм, какао та прянощами; 46.38 Оптова торгівля іншими продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними та молюсками; 46.39 Неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; 03.12 Прісноводне рибальство; 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; 47.21 Роздрібна торгівля фруктами й овочами в спеціалізованих магазинах; 47.23 Роздрібна торгівля рибою, ракоподібними та молюсками в спеціалізованих магазинах.
Актами Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Харківській області, складених за результатами планового заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері рибного господарства №18-0000-211 від 08.11.2019 року та №30-000-270 від 24.12.2019 року, підтверджено використання ФОП Климбовським В.І. спірного водного об`єкту для рибогосподарської діяльності із штучного розведення, утримання та вирощування водних біоресурсів, зокрема прісноводних риб, а також їх вилов.
Згідно листа Уплатнівської сільської ради Близнюківського району Харківської області №02-20/406 від 19.08.2020 року користувачем водного об`єкта «Уплатнівське водосховище», розташованого на балці-притоці річки Тернівка біля села Уплатне на території Близнюківського району Харківської області є ФОП Климбовський В.І. Також зазначено, що вид використання водного об`єкту – «режим рибогосподарської експлуатації», кошти за користування водним об`єктом та земельною ділянкою, на який він розташований, до бюджету сільської ради не надходили.
Ухвалою Близнюківського районного суду від 01.04.2025 року у справі №612/361/21 задоволено клопотання Климбовського В.І. про закриття кримінального провадження від 13.04.2021 року №12021226110000044 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 197-1 КК України, та звільнено його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
Як вбачається з описової частини вказаної ухвали, відповідно до обвинувального акта Климбовський В.І. обвинувачується у тому, що поруч із земельною ділянкою кадастровим номером 6320686500:03:001:0952 поблизу с. Уплатне на території Близнюківської селищної територіальної громади Лозівського району Харківської області знаходиться водний об`єкт, з розташованою під ним земельною ділянкою загальною площею 111,3 га, відомості про земельну ділянку не внесені до Державного земельного кадастру, а тому кадастровий номер щодо неї відсутній. Зазначається, що у Климбовського В.І. виник умисел на самовільне зайняття водного об`єкту з розташованою під ним земельною ділянкою загальною площею 111,3 га, яка знаходиться поруч із земельною ділянкою з кадастровим номером 6320686500:03:001:0952 поблизу с. Уплатне на території Близнюківської селищної територіальної громади Лозівського району Харківської області.  ОСОБА_1 , реалізуючи свій злочинний умисел, наприкінці весни - на початку літа 2018 року, більш точної дати та часу під час досудового розслідування не встановлено, маючи корисливий мотив, з метою отримання прибутку від вирощування риби, діючи умисно та всупереч вимог ст.ст.116-125 Земельного кодексу України, усвідомлюючи, що відсутнє рішення органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу у власність або надання у користування (оренду) земельної ділянки, за відсутності будь-якого правочину щодо неї, а також без державної реєстрації цих прав, самовільно зайняв земельну ділянку площею 111,3 га, яка знаходиться поруч із земельною ділянкою кадастровим номером 6320686500:03:001:0952 поблизу с. Уплатне на території Близнюківської селищної територіальної громади Лозівського району Харківської області. Вказану земельну ділянку площею 111,3 га, яка знаходиться поруч з земельною ділянкою кадастровим номером 6320686500:03:001:0952 поблизу с. Уплатне на території Близнюківської селищної територіальної громади Лозівського району Харківської області, Климбовський В.І., самовільно, протиправно, без здійснення плати за землю, використовував у період з кінця весни - початку літа 2018 року по 22.06.2021 року, шляхом забезпечення її охорони, встановлення тимчасових споруд, зарибленням, виловом риби, обмеженням вилову риби сторонніми особами, та обмеження загального водокористування громадянами.
Лозівським РВП ГУНП в Харківській області на адресу окружної прокуратури надано матеріали ЄО за №25396 від 18.12.2025 року, з яких вбачається, що 18.12.2025 року до Лозівського РВП ГУНП в Харківській області надійшла заява Сергєєва О.В. про те, що заявник прийшов половити рибу на ставку біля с. Уплатне, де йому охоронець повідомив, що це приватний ставок ОСОБА_1 . Також, оглядом місця події від 18.12.2025 року, який проведений слідчим СВ Лозівського РВП ГУНП в Харківській області, поблизу водоймища виявлено облаштоване місце перебування з тимчасовими господарськими спорудами та предметами побуту. Відповідно до письмових пояснень Куценка В.О. він, на прохання Климбовського Ігоря Володимировича, здійснював охорону ставка, який належить Климбовському Віталію Ігоровичу, поблизу с. Уплатне. Вдень 18.12.2025 року Куценко В.О. побачив рибалку, якому повідомив, що можна ловити лише карася. Відповідно до письмових пояснень Сергєєва О.В. він 18.12.2025 року пішов до ставку поблизу с. Уплатне, де побачив тимчасову споруду, яка призначена для проживання охорони. Потім до нього підійшов охоронець, який повідомив, що заявник ловить рибу без дозволу та ставок перебуває в оренді Климбовського В.І.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно по ФОП Климбовському Віталію Ігоровичу відсутнє право власності/користування на земельну ділянку. ФОП Климбовським В.І. у встановленому законодавством порядку не отримано будь-яких документів, які надають право на використання водного об`єкту та земельної ділянки, розташованої під ним.
Листом Близнюківської селищної ради від 11.03.2026 року за №02-31/1047/2026 повідомлено Климбовського В.І., що у відповідь на заяву про намір отримати земельну ділянку в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом (Уплатнівське водосховище) право оренди на яку буде реалізовано на земельних торгах, було прийнято рішення XCII сесії VІІІ скликання Близнюківської селищної ради №2770-VІІІ від 10.03.2026 року «Про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою». Зокрема, пунктом 1.15 було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки 10.07 для рибогосподарських потреб орієнтовною площею до 85,0000 га, яка розташована поміж ділянок з кадастровими номерами 6320686500:03:001:0357 та 6320686500:03:001:0066 на території Уплатнівського старостинського округу Близнюківської селищної територіальної громади Лозівського району Харківської області, для подальшої передачі в оренду на конкурентних засадах. Рішення опубліковано на офіційному сайті Близнюківської селищної ради https://bliznjuki-selrada.gov.ua/rishennya-sesii-viii-sklikannya-15-07-55-17-12-2020/. Після розробки відповідної документацій із землеустрою та паспорта водного об`єкта буде розглядатися питання про продаж прав оренди на земельних торгах у порядку визначеному земельним та водним законодавством.
Матеріали справи містять лист Лозівської окружної прокуратури Харківської обласної прокуратури від 29.12.2025 року №61/1-4624ВИХ-25, яким повідомлено Близнюківського селищного голову, що у зв`язку із наявністю підстав для представництва інтересів держави Лозівською окружною прокуратурою буде подана позовна заява до суду в інтересах держави в особі Близнюківської селищної ради до ФОП Климбовський В.І. про відновлення становища, яке існувало до порушення, шляхом зобов`язання звільнити водний об`єкт – «Уплатівське водосховище» загальною площею 111,3 га, з яких 69,2491 га площа водного дзеркала, та повернути їх Близнюківській селищній раді Лозівського району Харківської області. 
За твердженням прокурора, відповідач здійснює свою рибогосподарську діяльність на підставі Режиму рибогосподарської експлуатації водойми на спірному водному об`єкті неправомірно - без отримання водного об`єкта та земель водного фонду в користування та без погодження власника земельної ділянки, що свідчить про порушення прав та охоронюваних законом інтересів держави.
Місцевий господарський суд, враховуючи фактичні обставин справи, дійшов висновку про задоволення позову як обґрунтованого, підтвердженого доданими до матеріалів справи доказами та не спростованого відповідачем.
Надаючи власну правову оцінку даним обставинам справи, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає таке.
Статтею 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.
При цьому Законом України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачено, що відносини у галузі охорони навколишнього природного середовища в Україні регулюються цим Законом, а також земельним, водним, лісовим законодавством, законодавством про надра, про охорону атмосферного повітря, про охорону і використання рослинного і тваринного світу та іншим спеціальним законодавством.
Відповідно до статті 38 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» використання природних ресурсів в Україні здійснюється в порядку загального і спеціального використання природних ресурсів.
Законодавством України гарантується громадянам право загального використання природних ресурсів для задоволення життєво необхідних потреб (естетичних, оздоровчих, рекреаційних, матеріальних тощо) безоплатно, без закріплення цих ресурсів за окремими особами і надання відповідних дозволів, за винятком обмежень, передбачених законодавством України.
У порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, – на пільгових умовах.
Статтею 39 цього ж Закону визначено, що до природних ресурсів загальнодержавного значення належать: а) внутрішні морські води та територіальне море; б) природні ресурси континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони; в) атмосферне повітря; г) підземні води; д) поверхневі води, що знаходяться або використовуються на території більш як однієї області; е) лісові ресурси державного значення; є) природні ресурси в межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення; ж) дикі тварини, які перебувають у стані природної волі в межах території України, її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони, інші об`єкти тваринного світу, на які поширюється дія Закону України «Про тваринний світ» і які перебувають у державній власності, а також об`єкти тваринного світу, що у встановленому законодавством порядку набуті в комунальну або приватну власність і визнані об`єктами загальнодержавного значення; з) корисні копалини, за винятком загальнопоширених.
Законодавством України можуть бути віднесені до природних ресурсів загальнодержавного значення й інші природні ресурси.
До природних ресурсів місцевого значення належать природні ресурси, не віднесені законодавством України до природних ресурсів загальнодержавного значення.
Правові засади регулювання охорони та використання водних ресурсів визначаються у Водним кодексом України, в преамбулі якого зазначено, що усі води (водні об`єкти) на території України є національним надбанням Українського народу, однією з природних основ його економічного розвитку і соціального добробуту.
Водні ресурси забезпечують існування людей, тваринного і рослинного світу і є обмеженими та уразливими природними об`єктами.
В умовах нарощування антропогенних навантажень на природне середовище, розвитку суспільного виробництва і зростання матеріальних потреб виникає необхідність розробки і додержання особливих правил користування водними ресурсами, раціонального їх використання та екологічно спрямованого захисту.
Водний кодекс України в комплексі із заходами організаційного, правового, економічного і виховного впливу сприятиме формуванню водно-екологічного правопорядку і забезпеченню екологічної безпеки населення України, а також більш ефективному, науково обґрунтованому використанню вод та їх охороні від забруднення, засмічення та вичерпання.
В такий спосіб Водний кодекс України по відношенню до системи водного законодавства виступає рамковим та системоутворюючим законом, а його приписи щодо регулювання водних правовідносин у співвідношенні з нормами інших галузей права мають спеціальний характер, що випливає зі змісту його статті 2, відповідно до якої завданням водного законодавства є регулювання правових відносин з метою забезпечення збереження, науково обґрунтованого, раціонального використання вод для потреб населення і галузей економіки, відтворення водних ресурсів, охорони вод від забруднення, засмічення та вичерпання, запобігання шкідливим діям вод та ліквідації їх наслідків, поліпшення стану водних об`єктів, а також охорони прав підприємств, установ, організацій і громадян на водокористування.
Водні відносини в Україні регулюються цим Кодексом, Законом України «Про охорону навколишнього природного середовища» та іншими актами законодавства.
Земельні, гірничі, лісові відносини, а також відносини щодо використання та охорони рослинного і тваринного світу, територій та об`єктів природно-заповідного фонду, атмосферного повітря, виключної (морської) економічної зони та континентального шельфу України, що виникають під час користування водними об`єктами, регулюються відповідним законодавством України.
У статті 1 Водного кодексу України надано визначення його основних термінів, зокрема: води – усі води (поверхневі, підземні, морські), що входять до складу природних ланок кругообігу води;
водний об`єкт – природний або створений штучно елемент довкілля, в якому зосереджуються води (море, лиман, річка, струмок, озеро, водосховище, ставок, канал (крім каналу на зрошувальних і осушувальних системах), а також водоносний горизонт); водойма – безстічний або із сповільненим стоком поверхневий водний об`єкт; водокористування – використання вод (водних об`єктів) для задоволення потреб населення, промисловості, сільського господарства, транспорту та інших галузей господарства, включаючи право на забір води, скидання стічних вод та інші види використання вод (водних об`єктів); водокористувач – фізична або юридична особа, яка здійснює водокористування; водосховище – штучна водойма місткістю більше 1 млн. кубічних метрів, збудована для створення запасу води та регулювання її стоку; водосховище комплексного призначення – водосховище, яке відповідно до паспорта використовується для двох і більше цілей (крім рекреаційних); рибництво – штучне розведення і відтворення риби та інших водних живих ресурсів; рибогосподарський водний об`єкт – водний об`єкт (його частина), що використовується для рибогосподарських цілей;
Води (водні об`єкти) є виключно власністю Українського народу і надаються тільки у користування.
Український народ здійснює право власності на води (водні об`єкти) через Верховну Раду України, Верховну Раду Автономної Республіки Крим і місцеві ради.
Окремі повноваження щодо розпорядження водами (водними об`єктами) можуть надаватися відповідним органам виконавчої влади та Раді міністрів Автономної Республіки Крим (стаття 6 ВК України).
Водним кодексом України передбачено випадки необхідності розробки паспортів водних об`єктів: для визначення цілей та параметрів водосховища комплексного призначення та технологічної водойми (стаття 1 цього Кодексу); паспортизації річок і джерел питного водопостачання (стаття 16 цього Кодексу); надання водних об`єктів у користування на умовах оренди (стаття 51 цього Кодексу); оцінки екологічного стану басейну річки та розробки заходів щодо раціонального використання і охорони вод та відтворення водних ресурсів (стаття 81 цього Кодексу) тощо.
Порядок розроблення паспорта водного об`єкта затверджено наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 18.03.2013 року №99.
Замовником робіт із розроблення паспорта водного об`єкта є орган, що здійснює розпорядження земельною ділянкою під водою (водним простором) згідно з повноваженнями, визначеними Земельним кодексом України (далі – розпорядник земельної ділянки під водою).
Складовою паспорта водного об`єкта є коротка пояснювальна записка, де зазначаються: назва водного об`єкта; назва річки (водотоку), на якій (якому) розташований водний об`єкт, басейн річки; місцезнаходження водного об`єкта; місцезнаходження греблі (у разі наявності), відстань від гирла річки до греблі; призначення водного об`єкта (водосховища, ставка) відповідно до проєкту будівництва; тип водного об`єкта (русловий/нерусловий); вид експлуатації (у каскаді/ізольовано, з можливістю/без можливості регулювання рівня води); вид регулювання стоку (сезонний/річний/багаторічний); наявність правил експлуатації водного об`єкта; власник/балансоутримувач/користувач гідротехнічної споруди.
Хоча ВК України не дає вичерпного переліку видів цільового призначення водних об`єктів (в т.ч. водосховищ), а їх цільове призначення може визначатися, зокрема, проєктами їх будівництва, однак аналіз його положень дає можливість виокремити серед основних видів їх призначення: задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, рекреаційних, сільськогосподарських (у тому числі зрошення), промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських (у тому числі для цілей аквакультури), протипожежних та інших державних і громадських потреб.
Як вбачається з водогосподарського паспорту Уплатнівське водосховище підпадає під ознаки рибогосподарського водного об`єкта, оскільки використовується для зрошення та риборозведення, а отже є водосховищем комплексного призначення. У водогосподарському паспорті міститься інформація, що водний об`єкт знаходиться на балансі Уплатнівської сільської ради Близнюківського району Харківської області, що спростовує доводи відповідача про його іншу підвідомчість. 
Водночас суд, задовольняючи позовні вимоги прокурора, з урахуванням предмета позову, поклав в основу висновок, зокрема, про відсутність підстав у відповідача будь-яких правовстановлюючих документів та державної реєстрації права власності або оренди на водосховище (вцілому або частини).
Як обґрунтовано встановлено судом першої інстанції, ФОП Климбовський В.І. у своїй господарській діяльності використовує земельні ділянки водного фонду, на яких розташовано водний об`єкт, на підставі Режиму рибогосподарської експлуатації водного об`єкта (Уплатнівське водосховище) та дозволів на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах), що не є правовстановлюючими документами, які надають право користування водними об`єктами чи землями водного фонду та не визначають правових підстав користування водним об`єктом.
Колегія суддів зауважує, що спірні правовідносини мають складну юридичну природу та регулюються (залежно від обставин) екологічним (природоохоронним, земельним, водним та фауністичним) та/або аграрним законодавством.
Статтею 59 ЗК України передбачено, що:
1. Землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.
2. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми.
3. Землі водного фонду за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються у постійне користування:
а) державним водогосподарським організаціям для догляду за водними об`єктами, прибережними захисними смугами, смугами відведення, береговими смугами водних шляхів, гідротехнічними спорудами, а також ведення аквакультури тощо;
б) державним підприємствам для розміщення та догляду за державними об`єктами портової інфраструктури;
в) державним рибогосподарським підприємствам, установам і організаціям для ведення аквакультури;
г) військовим частинам Державної прикордонної служби України у межах прикордонної смуги з метою забезпечення національної безпеки і оборони для будівництва, облаштування та утримання інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій.
4. Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об`єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об`єктів портової інфраструктури та інших об`єктів водного транспорту. Землі водного фонду можуть бути віднесені до земель морського і внутрішнього водного транспорту в порядку, встановленому законом.
5. Використання земельних ділянок водного фонду для рибальства здійснюється за згодою їх власників або за погодженням із землекористувачами.
Системний аналіз зазначених норм в контексті здійснення рибогосподарської діяльності дозволяє дійти висновку про те, що земельні ділянки водного фонду можуть надаватися та, відповідно, використовуватись для рибогосподарських потреб:
1) на праві власності громадянами та юридичними особами-власниками переданих їм замкнених природних водойм загальною площею до 3 гектарів або створених ними штучних рибогосподарських водойм;
2) на праві постійного користування державними водогосподарськими організаціями або державними рибогосподарськими підприємствами, установами і організаціями для ведення аквакультури;
3) на умовах оренди громадянами та юридичними особами земельними ділянками прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озер, водосховищ, інших водойм для рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури);
4) за згодою їх власників або за погодженням із землекористувачами для рибальства громадянами та юридичним особами.
Оскільки за встановленими обставинами справи ФОП Климбовський В.І. не є ані власником земельної ділянки водного фонду, ані державною водогосподарською організацією або державним рибогосподарським підприємством, установою, організацією, то відповідно до положень статті 59 Земельного кодексу України використання ним земельної ділянки водного фонду можливе виключно або на умовах оренди водного об`єкта, прибережної захисної смуги тощо для ведення рибництва (аквакультури) або за погодженням власників або користувачів земельних ділянок для здійснення рибальства.
Основні засади діяльності та державного регулювання в галузі рибного господарства, збереження та раціонального використання водних біоресурсів, порядок взаємовідносин між органами державної влади, місцевого самоврядування і суб`єктами господарювання, які здійснюють рибогосподарську діяльність у внутрішніх водних об`єктах України, внутрішніх морських водах і територіальному морі, континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні України та відкритому морі регулюються Законом України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів».
У статті 1 цього Закону визначено, зокрема, що водні біоресурси (водні біологічні ресурси) – сукупність водних організмів (гідробіонтів), життя яких неможливе без перебування (знаходження) у воді. До водних біоресурсів належать прісноводні, морські, анадромні та катадромні риби на всіх стадіях розвитку, круглороті, водні безхребетні, у тому числі молюски, ракоподібні, черви, голкошкірі, губки, кишковопорожнинні, наземні безхребетні у водній стадії розвитку, водорості та інші водні рослини.
Використання водних біоресурсів, які перебувають у стані природної волі, здійснюється в порядку загального і спеціального використання (стаття 25 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів»).
Спеціальне використання водних біоресурсів здійснюється шляхом їх вилучення з природного середовища (крім любительського і спортивного рибальства у водних об`єктах загального користування в межах та обсягах безоплатного вилову) і включає, зокрема промислове рибальство (частина перша статті 27 зазначеного Закону).
За змістом частини першої статті 34 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» суб`єкт рибного господарства (юридична чи фізична особа, яка провадить рибогосподарську діяльність відповідно до законодавства) має право на користування рибогосподарськими водними об`єктами (їх частинами), землями водного фонду та використання водних біоресурсів на недискримінаційних умовах у встановленому порядку.
Згідно з положеннями частин першої, третьої статті 36 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» юридичні та фізичні особи мають право користуватися водними біоресурсами як об`єктами права власності Українського народу відповідно до Конституції України та цього Закону. Надання у користування рибогосподарських водних об`єктів (їх частин) місцевого значення для провадження рибогосподарської діяльності здійснюється відповідно до закону.
Основні засади пріоритетного розвитку рибного господарства відповідно до статті 53 зазначеного Закону передбачають, зокрема пріоритетне надання в оренду водних об`єктів (їх частин) з низькою рибопродуктивністю суб`єктам господарювання, які займаються вирощуванням водних біоресурсів.
При цьому згідно зі статтею 6 Водного кодексу України води (водні об`єкти) є виключно власністю Українського народу і надаються тільки у користування. Український народ здійснює право власності на води (водні об`єкти) через Верховну Раду України, Верховну Раду Автономної Республіки Крим і місцеві ради. Окремі повноваження щодо розпорядження водами (водними об`єктами) можуть надаватися відповідним органам виконавчої влади та Раді міністрів Автономної Республіки Крим.
Порядок надання земель водного фонду у користування та припинення користування ними встановлюється земельним законодавством (стаття 85 ВК України).
Згідно із частиною першою статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.
Відповідно до статей 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
У статті 122 ЗК України визначено, зокрема, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (частина перша). Обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб (частина п`ята).
Відповідно до пункту 24 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель, зокрема, що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук). З дня набрання чинності цим пунктом і до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними. 
Колегія суддів враховує, що судом першої інстанції при встановленні здійснення відповідачем саме діяльності з риборозведення (аквакультури) (рибогосподарської діяльності зі штучного розведення, утримання та вирощування водних біоресурсів, зокрема прісноводних риб, а також їх вилову) взято до уваги акти Державного агентства меліорації та рибного господарства у Харківській області (Харківський рибоохоронний патруль) складені за результатами планового заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері рибного господарства №18-0000-211 від 08.11.2019 року і №30-000-270 від 24.12.2019 року та враховано правову оцінку фактам наданим судом у справі №612/361/21.
Матеріали справи не містять доказів, що вказані акти визнавалися недійсними у судовому порядку, а також не спростовано висновки та інформацію наведену у вказаних актах. 
Комплексний правовий аналіз наведених вище норм права, регулюючих спірні правовідносини свідчить, що законодавець розрізнив користування рибогосподарськими водними об`єктами (їх частинами), землями водного фонду та використання водних біоресурсів, як окремими об`єктами користування. Можливості використання водних біоресурсів без обов`язкового отримання в установленому ЗК України порядку в користування на умовах оренди рибогосподарських водних об`єктів (їх частин), у тому числі і земель водного фонду (зокрема і під цими об`єктами), де здійснюється використання цих водних біоресурсів, чинним законодавством не передбачена. Таке використання водних біоресурсів є нерозривно пов`язаним з використанням зазначених рибогосподарських водних об`єктів (їх частин), у тому числі і земель водного фонду (зокрема і під цими об`єктами).
Такі висновки викладено у постановах Верховного Суду від 21.03.2019 року у справі №923/213/18, від 06.10.2021 року у справі №914/1326/16, від 05.01.2022 року у справі №908/2153/20.
Наразі судом першої інстанції встановлено, а відповідачем не спростовано (напроти з боку представника відповідача підтверджено у письмових поясненнях у справі) обставини здійснення відповідачем діяльності і використання водного об`єкту (земельної ділянки водного фонду) з риборозведення (аквакультури, рибогосподарської діяльності зі штучного розведення, утримання та вирощування водних біоресурсів, а також їх вилову). Здійснення відповідачем цієї діяльності на водному об`єкті без отримання в установленому Земельного кодексу України або Законом України «Про аквакультуру» порядку в користування на умовах оренди рибогосподарських водних об`єктів (їх частин які визначаються координатами відведеної акваторії) є незаконною.
При цьому, як вбачається з матеріалів даної справи, позивачем, як розпорядником спірної земельної ділянки водного фонду рішень про передачу відповідачу у користування земельної ділянки водного фонду, на якій розташований водний об`єкт – Уплатнивське водосховище, не приймалося, договорів з приводу передачі у користування вищевказаного водного об`єкта в комплексі із земельною ділянкою не укладалося, згоди або погодження щодо користування земельною ділянкою не надавалося.
З боку відповідача має місце здійснення рибогосподарської діяльності на підставі Режиму рибогосподарської експлуатації водойми на спірному водному об`єкті без отримання водного об`єкта та земель водного фонду в користування та без погодження власника земельної ділянки. 
Таким чином, доводи позовної заяви прокурора про відсутність у відповідача передбачених законом підстав для користування земельною ділянкою водного фонду і, як наслідок, необхідність зобов`язання відповідача звільнити водний об`єкт – Уплатнівське водосховище, були підтверджені на підставі наданих сторонами та оцінених судами доказів, що й знайшло відображення в оскаржуваному судовому рішенні.
Щодо доводів апеляційної скарги відповідача про прийняття судового рішення на підставі недопустимих доказів, колегія суддів зазначає наступне.
Належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посиланням) у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.04.2019 року зі справи № 925/2301/14, від 19.06.2019 року зі справи №910/4055/18).
Тобто з усіх наявних у справі доказів суд повинен відібрати для подальшого дослідження та обґрунтування мотивів рішення лише ті з них, які мають зв`язок із фактами, що підлягають установленню при вирішенні спору. Отже, належність доказів нерозривно пов`язана з предметом доказування у справі, який, в свою чергу, визначається предметом позову.
Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи забороні використання деяких із них для підтвердження конкретних обставин справи.
Недопустимі докази - це докази, які отримані внаслідок порушення закону або докази, які не можуть підтверджувати ті обставини, які в силу приписів законодавства мають підтверджуватись лише певними засобами доказування. При цьому тягар доведення недопустимості доказу лежить на особі, яка наполягає на тому, що судом використано недопустимий доказ.
Отже, неналежні докази та недопустимі докази - це різні поняття. Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 31.08.2021 року у справі №910/13647/19.
Згідно із частинами 1, 2 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Отже, недопустимі докази - це докази, які отримані внаслідок порушення закону. Відповідно тягар доведення недопустимості доказу лежить на особі, яка наполягає на тому, що судом використано недопустимий доказ. Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.03.2021 року у справі №922/2319/20, від 16.02.2021 року у справі №913/502/19, від 13.08.2020 року у справі №916/1168/17, від 16.03.2021 року у справі №905/1232/19.
Апеляційний господарський суд звертає увагу, що відповідач лише у апеляційній скарзі ставить під сумнів допустимість доказів – протоколів огляду місця події від 22.06.2021 року та від 18.12.2025 року. 
Натомість, колегія суддів звертає увагу, що посилання на протокол огляду місця події від 22.06.2021 року наявні у справі №612/361/21, процесуальні документи щодо якої містяться у відкритому доступі у Єдиному державному реєстрі судових рішень та є відомими відповідачу, з огляду на те, що у вказаній справі його процесуальний статус було визначено як «обвинувачений». 
Крім того, суд першої інстанції у своєму висновку не зазначив про врахуванням ним обставин, викладених у зазначених протоколах огляду місця події, що також спростовує доводи заявника апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права. При цьому, суд апеляційної інстанції вказує, що є такі документи (докази), у той час вони наразі не становлять належного значення у розрізі дослідження спірного питання і також не йдуть в мотивування даної постанови. 
Згідно із частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Як вбачається з матеріалів даної справи та не заперечується позивачем, як розпорядником спірної земельної ділянки водного фонду рішень про передачу ФОП Климбовському В.І. у користування земельних ділянок водного фонду, на яких розташовано об`єкт - Уплатнівське водосховище, не приймалося, договір з приводу передачі у власність чи користування цього водного об`єкта в комплексі із земельною ділянкою не укладався.
Тому з урахуванням встановлення здійснення відповідачем саме діяльності з риборозведення (аквакультури), а не промислового рибальства, здійснення відповідачем цієї діяльності на водному об`єкті без отримання в установленому Земельним кодексом України або Законом України «Про аквакультуру» порядку в користування на умовах оренди рибогосподарських водних об`єктів (їх частин які визначаються координатами відведеної акваторії) є незаконною.
Також ФОП Климбовським В.І. не надано документів, які отримані ним в установленому порядку та підтверджують виникнення в нього права на здійснення промислового рибальства на спірному водному об`єкті. При цьому, надані відповідачем лист селищної ради від 11.03.2026 року за №02-31/1047/2026 на заяву Климбовського В.І. від 07.01.2026 року та рішення Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області від 10.03.2026 року «Про надання дозволу а виготовлення документації із землеустрою» не доводять факту використання відповідачем водного об`єкту на законних підставах.
Отже, суд першої інстанції правомірно виходив з установлених у справі фактичних обставин неправомірного використання відповідачем водного об`єкта та земельних ділянок під ним та доведеності факту порушення прав селищної ради, в інтересах якої з позовом звернувся прокурор.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
На підставі викладеного, враховуючи, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Климбовського Віталія Ігоровича без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 02.04.2026 року у справі №922/4707/25 без змін.
З урахуванням приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Климбовського Віталія Ігоровича залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Харківської області від 02.04.2026 року у справі №922/4707/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 09.07.2026 року.

Головуючий суддя В.С. Хачатрян

Суддя Р.А. Гетьман 

Суддя В.В. Россолов