ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2026 року 
м. Київ

cправа № 908/914/26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Случ О. В. - головуючий, Волковицька Н. О., Могил С. К.
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури
на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 27.05.2026 (головуючий суддя Вінніков С. В., судді Андрейчук Л. В., Левшин Г. В.) 
у справі № 908/914/26
за позовом заступника керівника Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області в інтересах держави в особі Запорізької міської ради
до 1) Приватного підприємства «Стерк», 2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К»,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу - Чигрін Андрій Олегович, 
про визнання недійсним договору купівлі-продажу, відновлення становища, яке існувало до порушення і скасування державної реєстрації,
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст судових рішень, ухвалених у справі
1. Заступник керівника Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області (далі - Прокурор) в інтересах держави в особі Запорізької міської ради (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовом до Приватного підприємства «Стерк» (далі - відповідач-1, ПП «Стерк»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К» (далі - відповідач-2, ТОВ «Епіцентр К»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу - Чигрін Андрій Олегович, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, відновлення становища, яке існувало до порушення, та скасування державної реєстрації.
2. Предметом розгляду суду в даній справі є наступні позовні вимоги:
1) визнати недійсним договір купівлі-продажу від 29.08.2025, укладений між ПП «СТЕРК» та ТОВ «Епіцентр К», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сокол І.В., зареєстрований в реєстрі за № 3929, внаслідок якого перейшло право власності на незавершене будівництво торгівельно-офісної будівлі та КПП (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1575957823101, номер відомостей про речове право: 61293993), застосувавши наслідки недійсності правочину шляхом зобов`язання ТОВ «Епіцентр К» повернути ПП «СТЕРК» нерухомого майна: будівля КПП літ. А (ідентифікатор об`єкта в ЄДЕССБ 01.3513423.4783104.20251212.84.0000.03), торгівельно-офісна будівля літ. Б (ідентифікатор об`єкта в ЄДЕССБ 01.3513430.4783083.20251212.34.0000.82), будівля КПП літ. В (ідентифікатор об`єкта в ЄДЕССБ 01.3513103.4782950.20251212.59.0000.66), яке розташовано на земельній ділянці з кадастровим номером 2310100000:05:003:0045;
2) відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно (приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу) Чигріна Андрія Олеговича про державну реєстрацію прав від 16.01.2026 № 82876602, на підставі якого здійснено поділ об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 1575957823101 та закрито розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;
3) відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом скасування (із закриттям розділу) державної реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності ТОВ «Епіцентр К» на об`єкт нерухомого майна: закінчений будівництвом об`єкт, будівля КПП літ. А, розташований за адресою: вул. Перемоги, буд. 74-Д, м. Запоріжжя (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3268935723060, номер відомостей про речове право: 63150931), проведеної на підставі рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чигрінова А.О. (індексний номер рішення 82876602).
4) відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом скасування (із закриттям розділу) державної реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності ТОВ «Епіцентр К» на об`єкт нерухомого майна: закінчений будівництвом об`єкт, будівля КПП літ. В, розташований за адресою: вул. Перемоги, буд. 74-Д, м. Запоріжжя (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3268929623060, номер відомостей про речове право: 63150833), проведеної на підставі рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чигрінова А.О. (індексний номер рішення 82876451).
5) відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом скасування (із закриттям розділу) державної реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності ТОВ «Епіцентр К» на об`єкт нерухомого майна: закінчений будівництвом об`єкт, торгівельно-офісна будівля літ. Б, розташований за адресою: вул. Перемоги, буд. 74-Д, м. Запоріжжя (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3268896323060, номер відомостей про речове право: 63150582), проведеної на підставі рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чигрінова А.О. (індексний номер рішення 82876005).
3. Також Прокурор подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом:
- накладення арешту на нерухоме майно: закінчений будівництвом об`єкт, будівля КПП літ. А, розташований за адресою: вул. Перемоги, буд. 74-Д, м.Запоріжжя (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3268935723060, номер відомостей про речове право: 63150931); закінчений будівництвом об`єкт, будівля КПП літ. В, розташований за адресою: вул. Перемоги, буд. 74-Д, м. Запоріжжя (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3268929623060, номер відомостей про речове право: 63150833); закінчений будівництвом об`єкт, торгівельно-офісна будівля літ. Б, розташований за адресою: вул. Перемоги, буд. 74-Д, м. Запоріжжя (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3268896323060, номер відомостей про речове право: 63150582); 
- заборони ТОВ «Епіцентр К», а також іншим фізичним або юридичним особам проводити будь-які будівельні роботи (у тому числі реконструкцію будівель) на земельній ділянці з кадастровим номером 2310100000:05:003:0045, яка розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги.
4. Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 15.10.2026 у справі № 908/914/26 заяву заступника керівника Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області про забезпечення позову у справі задоволено. З метою забезпечення позову до набрання рішенням Господарського суду Запорізької області у справі № 908/914/26 законної сили:
1) накладено арешт на нерухоме майно: закінчений будівництвом об`єкт, будівля КПП літ. А, розташований за адресою: вул. Перемоги, буд. 74-Д, м. Запоріжжя; закінчений будівництвом об`єкт, будівля КПП літ. В, розташований за адресою: вул. Перемоги, буд. 74-Д, м. Запоріжжя; закінчений будівництвом об`єкт, торгівельно-офісна будівля літ. Б, розташований за адресою: вул. Перемоги, буд. 74-Д, м. Запоріжжя; 
2) заборонено ТОВ «Епіцентр К», а також іншим фізичним або юридичним особам проводити будь-які будівельні роботи (у тому числі реконструкцію будівель) на земельній ділянці з кадастровим номером 2310100000:05:003:0045, яка розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги.
5. За висновками суду першої інстанції з наведених у заяві про забезпечення позову обставин та наданих доказів у її обґрунтування вбачається, що ПП «Стерк» суми орендної плати на підставі актуальної нормативно-грошової оцінки землі за договором від 29.09.2004 за період з 03.04.2017 по 30.06.2025, загальний розмір несплачених коштів за вказаний період дорівнює 74519548,16 грн, що майже в 10 разів більше від фактично сплаченої ПП «Стерк» орендної плати за земельну ділянку за вказаний період. ПП «Стерк» протягом 2017-2025 років декларувало податкові зобов`язання за земельну ділянку з кадастровим номером 2310100000:05:003:0045 у розмірі, який у багато разів менший від фактичної нормативної грошової оцінки та розміру нормативної грошової оцінки, визначеного у договорі. При цьому ПП «Стерк» на підставі оспорюваного договору купівлі-продажу, зловживаючи правом, недобросовісно відчужило на ТОВ «Епіцентр К» майно, чим уникнуло матеріальної відповідальності за своїми зобов`язаннями, яку стягнути в повному обсязі до бюджету міста Запоріжжя наразі не можливо.
6. Після відчуження 29.08.2025 належного ПП «Стерк» об`єкта незавершеного будівництва на користь ТОВ «Епіцентр К» останнім здійснено послідовні дії, наслідком яких стало закриття розділу щодо об`єкта незавершеного будівництва та реєстрація права власності вже на закінчені будівництвом об`єкти нерухомого майна.
7. Наведені обставини свідчать, що після вибуття майна з власності боржника було створено такий юридичний стан, за якого звернення стягнення на це майно стає фактично неможливим. Відчуження ПП «Стерк» на користь ТОВ «Епіцентр К» належних йому об`єктів 29.08.2025 відбулося після виникнення та в період існування грошового зобов`язання зі сплати орендної плати у встановленому законом розмірі, а також за умов обізнаності відповідача про необхідність виконання такого зобов`язання, що свідчить про вчинення таких дій з метою ускладнення або унеможливлення виконання грошового зобов`язання.
8. Як виснував місцевий господарський суд, наразі будь-яких законодавчих обмежень на забудову означеної земельної ділянки відповідач не має, що надає можливість ТОВ «Епіцентр К» на власний розсуд розпорядитись своїм майном шляхом його відчуження або здійснити його перебудову/ реконструкцію, збудувати нові об`єкти нерухомості, розмістити тимчасові споруди. Зазначене унеможливить або ускладнить виконання судового рішення, призведе до вжиття додаткових заходів задля поновлення порушених прав та інтересів держави. За таких обставин повне поновлення інтересів держави буде можливим лише при пред`явленні нового позову до наступних власників нерухомості, які нестимуть надмірний тягар відповідальності за незаконну забудову вчинену відповідачем, або нового позову до ТОВ «Епіцентр К» з іншими позовними вимогами, у разі здійснення нового будівництва/перебудови вже існуючого майна. 
9. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 27.05.2026 ухвалу Господарського суду Запорізької області від 15.04.2026 скасовано.
10. Суд апеляційної інстанції зазначив, предметом позову у даній справі є вимоги немайнового характеру (визнання недійсним договору, скасування державної реєстрації), а заявлені заходи забезпечення позову призвели до повного зупинення господарської та інвестиційної діяльності великого підприємства на земельній ділянці площею понад 10 га через споруди площею 18,1 кв. м, за відсутності доведених ризиків подальшого відчуження майна з боку ТОВ «Епіцентр К» та за наявності скасованого в судовому порядку витягу про нормативну грошову оцінку землі, тому колегія суддів дійшла висновку, що застосовані судом першої інстанції заходи забезпечення позову є неспівмірними, предметові спору та такими, що порушують баланс інтересів сторін.
Касаційна скарга 
11. Не погодившись із судовим рішенням суду апеляційної інстанції, Прокурор звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Центрального апеляційного господарського суду від 14.01.2026 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви Прокурора про забезпечення позову відмовити.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Узагальнені доводи касаційної скарги
12. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 287 ГПК України є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
13. Обґрунтовуючи подану касаційну скаргу, відповідач зазначає, що оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції ухвалено з порушенням статей 136, 137, 140, частини другої статті 269 ГПК України, без врахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18, від 03.03.2023 у справі 905/448/22, від 08.11.2023 у справі №916/2646/23, від 14.08.2023 у справі № 904/1329/23, від11.07.2023 у справі № 917/322/23, від 28.07.2023 у справі № 911/2797/22, від 07.10.2024 у справі № 908/1291/24.
14. Зі змісту касаційної скарги відповідача вбачається, що процитовані ним висновки із вказаних постанов Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду стосуються відсутності необхідності надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном), а також того, що умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.
15. Посилаючись на такі висновки суду касаційної інстанції, скаржник стверджує, що з урахуванням попередньої цілеспрямованої поведінки відповідачів, їхньої пов`язаності, існують реальні, цілком обґрунтовані припущення про можливість подальших протиправних дій, спрямованих на відчуження майна та унеможливлення виконання як рішення у даній справі, так і рішення у справі № 908/2797/25 про стягнення коштів з ПП «Стерк».
16. На підтвердження своєї позиції заявник касаційної скарги наводить і чисельні інші постанови Верховного Суду, що стосуються питання вжиття заходів забезпечення позову.
17. Крім того, скаржник зазначає, що апеляційним господарським судом не досліджено належним чином докази, надані на підтвердження необхідності вжиття заходів забезпечення позову, та не надано їм належну оцінку.
Позиція інших учасників справи 
18. У межах встановленого Верховним Судом строку відповідач-2 - ТОВ «Епіцентр К», подав відзив на касаційну скаргу Прокурора, у якому просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного господарського суду без змін.
19. З посиланням на низку постанов Верховного Суду відповідач-2 у відзиві зазначив, що стороною позивача не доведено дійсної необхідності забезпечення позову. З фактичних обставин справи не випливає необхідність застосування заявлених у клопотанні способів забезпечення позову. Обрані заходи забезпечення позову не узгоджуються з визначеними законодавством правовими наслідками визнання правочину недійсним та предметом позовних вимог, а також такі заходи не спрямовані на забезпечення реального виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.
20. Інші учасники судового процесу своїм правом подати відзиви на касаційну скаргу Прокурора не скористались, відповідні відзиви до суду касаційної інстанції не подали.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів скаржника і висновків суду апеляційної інстанції
21. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 300 ГПК України).
22. Дослідивши наведені у касаційній скарзі Прокурора доводи та перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права при ухваленні оскаржуваної постанови, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга Прокурора підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке. 
23. Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.
24. Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 ГПК України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
25. Відповідно до частини першої статті 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб (пункт 1), забороною відповідачу вчиняти певні дії (пункт 2), забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання (пункт 4).
26. Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22, на яку посилається скаржник в касаційній скарзі.
27. Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при його виконанні у випадку задоволення позову. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 01.05.2023 у справі №914/257/23, від 06.03.2023 у справі № 916/2239/22, на які звертає увагу скаржник, від 21.03.2024 у справі № 910/15328/23.
28. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18, постанові Верховного Суду від 06.12.2023 у справі № 917/805/23.
29. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.
30. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17, постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22, на які посилається скаржник, постанові Верховного Суду від 21.03.2024 у справі № 910/15328/23.
31. При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
32. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11.07.2024 у справі № 925/1459/23, від 06.06.2024 у справі № 910/17599/23, від 24.05.2023 у справі № 906/1162/22, від 29.06.2023 у справі № 925/1316/22.
33. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересів), про захист яких просить заявник, із вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.
34. При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.
35. Отже, в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11.07.2024 у справі № 925/1459/23, від 06.06.2024 у справі № 910/17599/23, від 21.03.2024 у справі № 910/15328/23, від 13.12.2023 у справі № 921/290/23.
36. При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд зобов`язаний здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів і дослідити подані на обґрунтування заяви докази, та встановити наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.10.2023 у справі №922/1583/23, на яку посилається скаржник, від 28.07.2021 у справі №914/2072/20.
37. Слід зазначити, що законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення із заявою про забезпечення позову, а тому суди в кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.
38. При цьому під час вирішення питання про забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті, та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21.03.2024 у справі № 910/15328/23, від 17.12.2018 у справі № 914/970/18, від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20.
39. Водночас колегія суддів зазначає, що заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає оцінку співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності прав чи законних інтересів, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він просить накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
40. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21.03.2024 у справі № 910/15328/23, від 16.11.2023 у справі № 921/333/23, від 13.07.2022 у справі № 904/4710/21.
41. Верховний Суд також зазначає, що обранням належного, такого, що відповідає предмету спору, заходу забезпечення позову забезпечується дотримання принципу співмірності виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 13.12.2023 у справі №921/290/23, від 29.06.2023 у справі № 925/1316/22, від 24.05.2023 у справі № 906/1162/22.
42. При цьому Велика Палата Верховного Суду в постанові від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22 дійшла висновку про те, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.
43. Ключовим, за висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22, на яку посилається скаржник, є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.
44. У постанові від 19.12.2024 у справі № 910/6192/24 Верховний Суд дійшов висновку про те, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору. Сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.
45. Колегія суддів зазначає, що у немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду. Подібний висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18, на яку посилається скаржник.
46. Місцевий господарський суд, вживаючи заходи забезпечення позову, керувався наведеним у пунктах 5-7 цієї постанови. Так, обґрунтовуючи наявність ризиків унеможливлення виконання судового рішення, Прокурор посилався на загрозу приховування або відчуження спірного майна відповідачами.
47. Ураховуючи викладене, Верховний Суд вважає необґрунтованою позицію суду апеляційної інстанції щодо обов`язковості надання Прокурором конкретних доказів вчинення відповідачем-2 активних дій, спрямованих на відчуження нерухомого майна. Висновки ж суду першої інстанції на підставі встановлених обставин (див. зокрема пункти 5-7 і 46 вище) апеляційний господарський суд належним чином не спростував). 
48. Відсутність таких доказів не позбавляє правової підстави для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки загроза неефективного виконання майбутнього рішення випливає не лише з наявності фактів відчуження, а також з наявності у відповідача-2 реальної, не обмеженої законом можливості вільно розпоряджатися своїми активами до моменту набрання рішенням законної сили, а відтак і беззаперечної можливості відчуження ними такого майна.
49. У постанові Верховного Суду від 11.04.2022 у справі № 910/11069/21, досліджуючи питання застосування статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України, суд касаційної інстанції сформулював висновок про те, що подальший продаж нерухомого майна, яке є предметом спірного договору купівлі-продажу, і право власності на яке підлягає державній реєстрації, унеможливить, у разі задоволення позову, державну реєстрацію припинення права власності особи на це нерухоме майно.
50. Також Верховний Суд у постанові від 25.09.2024 у справі № 904/2271/24 аналізуючи застосування статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України щодо накладення арешту на спірне майно у контексті позовних вимог про визнання правочину недійсним, припинення права власності та скасування державної реєстрації права власності, дійшов таких висновків:
- вжиті заходи забезпечення позову безпосередньо пов`язані із предметом розгляду у цій справі та мають наслідком лише збереження існуючого становища до розгляду цієї справи по суті та ніяким чином не зумовлюють фактичного вирішення спору по суті;
- вжиття наведених заходів забезпечення позову сприятиме запобіганню порушення прав заявника на час вирішення спору в суді, а в разі задоволення позову - забезпечить можливість виконання рішення суду та навпаки, невжиття зазначених заходів забезпечення позову утруднить чи зробить неможливим виконання рішення господарського суду;
- визначені заявником заходи забезпечення позову гарантуватимуть виконання рішення суду, у випадку задоволення позовних вимог, та гарантуватимуть ефективний захист оспорюваних прав та інтересів позивача за захистом яких він звернувся до суду;
- забезпечення позову лише обмежує право розпорядження цим нерухомим майном, а тому обрані заходи забезпечення позову жодним чином не будуть порушувати збалансованість інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу.
51. За встановлених судами обставин і з урахуванням характеру заявлених у цій справі вимог убачається, що предметом спору є визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування рішення про державну реєстрацію речового права та припинення права власності на спірне нерухоме майно.
52. Такий спосіб захисту за своєю правовою природою спрямований на зміну належності спірного майна та внесення змін до записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що, у свою чергу, об`єктивно зумовлює необхідність збереження незмінного правового та фактичного стану цього майна на час розгляду спору по суті.
53. При цьому сама по собі безперешкодна можливість відповідача-2 розпоряджатися спірним нерухомим майном (зокрема, його відчужити, обтяжити, передати в забезпечення тощо) створює реальну, а не суто гіпотетичну загрозу ускладнення або унеможливлення виконання можливого рішення суду в разі задоволення позову, оскільки подальша зміна власника чи правового режиму майна може перешкодити реалізації наслідків задоволення позову у цій справі.
54. За сукупністю наведених обставин Верховний Суд констатує наявність прямого зв`язку між предметом заявлених позовних вимог та обраним Прокурором заходом забезпечення позову у вигляді накладення арешту на це майно, який є спрямованим саме на збереження його правового статусу і фактичного становища до вирішення спору по суті та забезпечує реальну дієвість можливого судового захисту.
55. Одночасно з установлених судами обставин убачається дотримання у даному випадку принципу збалансованості інтересів сторін та співмірності застосованого заходу забезпечення позову із заявленими вимогами.
56. Суд ураховує, що накладення арешту на спірне нерухоме майно не змінює фактичного режиму його володіння й користування: майно продовжує перебувати у фактичному володінні ТОВ «Епіцентр К», не вилучається з господарського обігу в частині використання, а обмежується лише можливість розпорядження ним на час судового розгляду (здійснення відчуження, обтяження тощо). Такий характер втручання у майнову сферу відповідача-2 є мінімально необхідним та об`єктивно виправданим для можливості виконання рішення суду у разі задоволення позову.
57. З огляду на це, обраний захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майно не призводить до невиправданого чи надмірного обмеження прав ТОВ «Епіцентр К», водночас забезпечує реальну спроможність виконання судового рішення у разі задоволення позову, а також запобігає виникненню імовірних утруднень його виконання або ризику невиконання рішення господарського суду у випадку невжиття таких забезпечувальних заходів.
58. За наведених обставин Верховний Суд зазначає, що саме суд першої інстанцій дійшов правильного висновку про задоволення заяви позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно. Натомість суд апеляційної інстанції не врахував правові позиції Верховного Суду щодо того, що сам по собі режим вільного розпорядження спірним майном за наявності таких позовних вимог вже створює ризик утруднення виконання можливого рішення суду. Такий підхід апеляційного суду не узгоджується із сформованою практикою Верховного Суду щодо превентивного характеру заходів забезпечення позову та необхідності забезпечення реальної дієвості судового захисту, у зв`язку з чим підстави для скасування ухвали суду першої інстанції в цій частині були відсутні.
59. Водночас, Верховний Суд погоджується з висновками апеляційного господарського суду про те, що застосовані місцевим господарським судом заходи забезпечення позову шляхом заборони проводити будь-які будівельні роботи на земельній ділянці порушують баланс інтересів учасників справи та є неспівмірними.
60. У постанові Верховного Суду від 09.09.2022 у справі № 904/7630/21 висловлено позицію про те, що під час вирішення питання щодо вжиття заходів із забезпечення позову господарським судам необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні блокуватися господарська діяльність юридичної особи, порушуватися права осіб, що не є учасниками судового процесу, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.
61. Як встановлено судом апеляційної інстанції, спірні будівлі (КПП та торгівельно-офісна будівля), стосовно яких прокурором заявлено вимоги, мають загальну площу лише 18,1 кв. м. Водночас земельна ділянка з кадастровим номером 2310100000:05:003:0045, на якій вони розташовані, є масштабним інвестиційним об`єктом площею понад 10 га.
62. Встановлена місцевим господарським судом заборона на проведення будь-яких будівельних робіт на всій території вказаної земельної ділянки призводить до фактичного блокування господарської діяльності ТОВ «Епіцентр К», тобто має наслідком істотне та непропорційне втручання у господарську діяльність юридичної особи, а також порушує баланс інтересів сторін. Такий захід є явно неспівмірним із реальними інтересами, про захист яких просить заявник.
63. З урахуванням наведеного, доводи касаційної скарги Прокурора колегією суддів визнаються частково обґрунтованими.
64. Доводи поданого ТОВ «Епіцентр К» відзиву на касаційну скаргу Прокурора ураховуються Верховним Судом у тій мірі, що відповідає викладеному у цій постанові.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
65. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і залишити в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині.
66. Згідно зі статтею 311 ГПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
67. Відповідно до статті 312 ГПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
68. З огляду на викладене, касаційну скаргу слід частково задовольнити, постанову суду апеляційної інстанції скасувати в частині відмови у задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, залишивши в силі ухвалу суду першої інстанції в цій частині, а у решті постанову апеляційного господарського суду залишити без змін. 
Керуючись статтями 300, 301, 304, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури задовольнити частково.
2. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 27.05.2026 у справі за № 908/914/26 в частині відмови у задоволенні заяви Заступника керівника Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно: закінчений будівництвом об`єкт, будівля КПП літ. А, розташований за адресою: вул. Перемоги, буд. 74-Д, м. Запоріжжя (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3268935723060, номер відомостей про речове право: 63150931); закінчений будівництвом об`єкт, будівля КПП літ. В, розташований за адресою: вул. Перемоги, буд. 74-Д, м. Запоріжжя (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3268929623060, номер відомостей про речове право: 63150833); закінчений будівництвом об`єкт, торгівельно-офісна будівля літ. Б, розташований за адресою: вул. Перемоги, буд. 74-Д, м. Запоріжжя (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3268896323060, номер відомостей про речове право: 63150582) скасувати залишивши в силі ухвалу Господарського суду Запорізької області від 15.10.2026 в цій частині.
3. В решті постанову Центрального апеляційного господарського суду від 27.05.2026 у справі за № 908/914/26 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. В. Случ

Судді Н. О. Волковицька

С. К. Могил