П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/32749/25	

Категорія: 106000000 Головуючий в 1 інстанції: Вовченко О.А.
Місце ухвалення: м. Одеса
Дата складання повного тексту:10.04.2026р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого – Бітова А.І.
суддів – Лук`янчук О.В.
– Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до військової частини (далі – в/ч) НОМЕР_1 , в/ч НОМЕР_2 про:
- визнання протиправною бездіяльності в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати індексації-різниці грошового забезпечення ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) за період з 01 березня 2018 року по 30 листопада 2018 року;
- стягнення з в/ч НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 30 листопада 2018 року у розмірі 36 726,12 грн., iз одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п.2 "Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України вiд 15 січня 2004 року №44 (далі – Порядок №44);
- визнання протиправною бездіяльності в/ч НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати індексації-різниці грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 грудня 2018 року по 14 квітня 2022 року;
- стягнення з в/ч НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення за період з 01 грудня 2018 року по 14 квітня 2022 року у розмірі 164 859,47 грн., iз одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п.2 Порядку №44. 
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказувала, що вона у період з 21 жовтня 2016 по 30 листопада 2018 проходила військову службу у в/ч НОМЕР_1 після чого була переміщена для подальшого проходження військової служби до в/ч НОМЕР_2 (у якій проходила військову службу в період з 01 грудня 2018 року по 14 квітня 2022 року. Як зазначено у позові, при спілкуванні з фахівцями у галузі права, позивачу стало відомо, що починаючи з 2018 року військовими частинами Міністерства оборони України індексація грошового забезпечення здійснювалась без врахування абз.абз.4, 5, 6 п.5 Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі – Постанова №704). З метою з`ясування обставин справи, позивач подала запити до відповідачів. У своїй відповіді в/ч НОМЕР_1 надала довідку про нараховане грошове забезпечення за період проходження військової служби з якої, на думку ОСОБА_1 , чітко видно протиправний характер дій вказаного відповідача. У своїй відповіді в/ч НОМЕР_2 надала довідку про нараховане грошове забезпечення за період проходження військової служби з якої, на думку ОСОБА_1 , також чітко видно протиправний характер дій даного відповідача.
Відповідачі правом подання відзиву на позов не скористались. 
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2026 року адміністративний позов ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_1 , в/ч НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та стягнення індексації-різниці грошового забезпечення – задоволено частково.
Визнано протиправними дії в/ч НОМЕР_1 , які полягають у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в період з 01 березня 2018 року по 30 листопада 2018 року в неповному обсязі, а саме: з порушенням абз.абз.4, 6 п.5 Порядку №1078.
Зобов`язано в/ч НОМЕР_1 нарахувати i виплатити на користь ОСОБА_1 за період з 01 березня 2018 року по 30 листопада 2018 року включно індексацію грошового забезпечення відповідно до абз.4, 6 п.5 Порядку №1078 у розмірі 1 980,68 грн в місяць.
Визнано протиправними дії в/ч НОМЕР_2 , які полягають у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в період з 01 грудня 2019 року по 29 січня 2020 року в неповному обсязі, а саме: з порушенням абз.абз.4, 6 п.5 Порядку №1078.
Зобов`язано в/ч НОМЕР_2 нарахувати i виплатити на користь ОСОБА_1 за період з 01 грудня 2019 року по 29 січня 2020 року включно індексацію грошового забезпечення відповідно до абз.абз.4, 6 п.5 Порядку №1078 у розмірі 1 980,68 грн в місяць.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 :
- в розрахунковій таблиці наданій позивачем сума грошового забезпечення в березні зазначена в розмірі 10 140,39 грн з яких 2 100 грн. – це одноразова премія яка не враховується в розмір підвищення грошового забезпечення в місяці підвищення посадового окладу, згідно правового висновку Верховного Суду викладеного в постанові від 23 березня 2023 року у справі №400/3826/21, а саме: "п.106. Розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення в лютому 2018 року. п.106.1. В обидві ці суми враховують ці складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення 2 абз.5 п.5 Порядку №1078)". Таким чином грошовий дохід позивача в наслідок підвищення посадового окладу збільшився на (8040,39 грн. – 7 657,92 грн) = 382,47грн.";
- грошове забезпечення було нараховано на відновлення порушених прав Позивача, вказана сума є доходом в розумінні ст. 2 Закону №2050-ІІІ, а тому Позивач набув право на компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати доходу. При цьому, варто зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи, у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Отже, позивач має право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням встановлених строків виплати індексації грошового забезпечення за весь час його невиплати.
В апеляційній скарзі в/ч НОМЕР_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права.
Доводи апеляційної скарги в/ч НОМЕР_1 :
- згідно із роз`ясненнями Мінсоцполітики від 09 квітня 2021 року №2144/0/290- 21/51, порівняння суми підвищення заробітної плати із сумою індексації здійснюється в умовах місяця, у якому відбулося таке підвищення, таким чином, якщо з 01 березня 2018 року підвищено посадові оклади, то обчислення індексу для проведення індексації має здійснюватися з квітня 2018 року; порівняння підвищення грошового забезпечення із сумою індексації здійснюється в умовах березня 2018 року, тобто береться грошове забезпечення березня до підвищення посадових окладів та грошове забезпечення березня після підвищення посадових окладів, при цьому, враховуються всі складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру;
- так у березні 2018 року позивачу було збільшено розмір посадового окладу з 645,00 грн. до 2 730,00 грн., за таких умов підстав для нарахування позивачу індексації різниці за період з 01 березня 2018 року по 30 листопада 2018 року немає.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 та в/ч НОМЕР_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини.
ОСОБА_1 у період з 21 жовтня 2016 по 30 листопада 2018 проходила військову службу у в/ч НОМЕР_1 .
З 01 грудня 2018 року по 14 квітня 2022 року позивач проходила службу у в/ч НОМЕР_2 .
З наданої до суду копії довідки в/ч НОМЕР_1 від 30 липня 2025 року судом встановлено, що позивач у період з грудня 2016 року по лютий 2018 року отримувала грошове забезпечення виходячи з посадового окладу 645,00 грн, а у період з березня 2018 року по листопад 2018 року отримувала грошове забезпечення виходячи з посадового окладу 2 730,00 грн.
З наданої до суду копії довідки в/ч НОМЕР_2 від 01 липня 2025 року судом встановлено, що позивач у період з грудня 2018 року по квітень 2022 року отримувала грошове забезпечення виходячи з посадового окладу 2 730,00 грн.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2025 року по справі №420/32750/25 визнано протиправними дії в/ч НОМЕР_2 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 з 29 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року основних видів грошового забезпечення без врахування прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2020 в розмірі 2102 грн відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", визнано протиправними дії в/ч НОМЕР_2 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 з 01 січня 2021 по 31 грудня 2021 року основних видів грошового забезпечення без врахування прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2021 року в розмірі 2 270 грн відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік", визнано протиправними дії в/ч НОМЕР_2 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 з 01 січня 2022 року по 14 квітня 2022 року основних видів грошового забезпечення без врахування прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2022 року в розмірі 2 481 грн відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік", зобов`язано В/ч НОМЕР_2 здійснити з 29 січня 2020 по 31 грудня 2020 перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30 серпня 2017 року "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", із врахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2020 в розмірі 2102 грн відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п.2 Порядку №44, зобов`язано в/ч НОМЕР_2 здійснити з 01 січня 2021 по 31 грудня 2021 перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 відповідно до Постанови №704, із врахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2021 в розмірі 2270 грн відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік", із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п.2 Порядку №44, зобов`язано в/ч НОМЕР_2 здійснити з 01 січня 2022 по 14 квітня 2022 перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 відповідно до Постанови №704, із врахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2022 в розмірі 2481 грн відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік", із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п.2 Порядку №44, зобов`язано в/ч НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 отриманої у 2020, 2021, 2022 році грошової допомоги на оздоровлення із урахуванням перерахованого грошового забезпечення за 2020, 2021, 2022 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п.2 Порядку №44.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі допустили протиправну бездіяльність щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 по 28 січня 2019 відповідно до абз.абз.4, 6 п.5 Порядку №1078 у розмірі 1 980,68 грн. щомісячно. 
Суд першої інстанції дійшов висновку, що Порядком №44 передбачено виплату грошової компенсації лише при виплаті грошового забезпечення, з якого утримуються відповідні податки. Суд першої інстанції звертав увагу, що на відповідачів, як податкових агентів, Законом покладено кореспондуючий обов`язок утримати відповідні суми податків та зборів із одночасною компенсацією такої суми позивачу. Таким чином, відсутні підстави зобов`язувати відповідачів здійснити на користь позивача заявлену компенсацію, оскільки відповідний обов`язок виникає одночасно з виплатою нарахованої відповідачем сум грошового забезпечення, які не були належним чином виплачені під час проходження військової служби, тобто у майбутньому, а отже відповідні позовні вимоги є передчасними, у зв`язку з чим задоволенню не підлягають.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції (про наявність у позивача права на індексацію-різницю) правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" №1282-XII, Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, Постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2023 року №1013 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 1 квітня 2022 р. №398", Постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30 серпня 2017 року "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта в/ч НОМЕР_1 , виходячи з наступного.
Відповідно ст.ст. 1, 2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-ХІІ (далі – Закон №2011-ХІІ) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Частинами 2, 3 ст. 9 Закону №2011-ХІІ визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Згідно ст. 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" №1282-ХІІ (далі – Закон №1282-ХІІ), індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (ст. 4 Закону).
Відповідно ст.6 Закону №1282-ХІІ у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно ст. 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст. 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Відповідно абз.8 п.4 Порядку №1078 у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.
Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно – правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Аналогічну правову позицію у подібних правовідносинах висловлено Верховним Судом у постановах від 19 липня 2019 у справі № 240/4911/18, від 16 вересня 2020 року у справі № 815/2590/18, від 04 вересня 2020 року у справі № 120/2005/19-а.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів доходить висновку, що позивач має право на нарахування та виплату індексації грошового забезпечення, а відсутність такого нарахування та невиплата індексації є порушенням вимог Закону №1282-XII та Порядку №1078.
Щодо індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 варто зазначити, що право працівника на її отримання виникає у випадку, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який з 01 січня 2016 року встановлений у розмірі 103 відсотка (абз.2 п.1-1, абз.6 п.5 Порядку №1078).
Сума цієї індексації визначається як результат множення грошового забезпечення, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (абз.абз.2, 5 п.4 Порядку №1078).
Поняття індексації-різниці викладено у абз.абз.3, 4, 5, 6 п.5 Порядку №1078, право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.
Абзаци 3, 4 п.5 Порядку №1078 у редакціях, які застосовувалися з 01 грудня 2015 року передбачають обставини, за наявності яких у місяці підвищення доходу індексація (не)нараховується, а саме:
- сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абз.3);
- сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абз.4).
Якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) сума цієї індексації нараховується, то абз.6 п.5 Порядку №1078 додатково указує, що ця сума індексації-різниці виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.
Системний аналіз п.1, абз.абз.4, 6 п.5 Порядку №1078 дає підстав для висновку, що нарахування й виплата суми індексації-різниці мають щомісячний фіксований характер, гарантуються законом і є обов`язковими для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.
Колегія суддів зазначає, що 01 березня 2018 року набрала чинності Постанова №704, якою були встановлені нові розміри окладів військовослужбовців, та з огляду на правила п.п.5, 10-2 Порядку №1078, березень 2018 року став місяцем підвищення доходу позивача, за яким слід здійснювати обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 23 березня 2023 року у справі №400/3826/21, від 29 березня 2023 року у справі №380/5493/21, від 6 квітня 2023 року у справі №420/11424/21, від 20 квітня 2023 року у справі №320/8554/21.
З огляду на приписи п.5 Порядку №1078 позивач (військовослужбовець) має право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року.
Якщо ця умова наявна, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу.
Верховний Суд у вищезазначених справах дійшов висновку, що для правильного застосування абз.абз.3, 4, 5, 6 п.5 Порядку №1078, то буквальний спосіб тлумачення цих норм свідчить про те, що для їхнього застосування суд повинен встановити:
розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року (А);
суму можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року (Б);
чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б).
Розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення в лютому 2018 року.
В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення 2 абз.5 п.5 Порядку №1078).
Сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року (Б) визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абз.5 п.4 Порядку №1078).
Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (Б), то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби.
Як уже було зазначено, у такому випадку відповідно до абз.4 п.5 Порядку №1078 сума індексації-різниці в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації (Б) і розміром підвищення доходу (А).
Як вбачається з матеріалів справи, що різниця між виплаченим позивачу за лютий 2018 року та за березень 2018 року грошовим забезпеченням склала 438,73 грн. в сторону збільшення. При цьому, за лютий 2018 року грошове забезпечення становило 7 657,92 грн., а за березень 2018 року – 10 140,39 грн. разом з одноразовою грошовою допомогою 2 100 грн., тобто без її врахування 8 040,39 грн.
Колегія суддів зазначає, що розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення у лютому 2018 року. В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення 2 абз.5 п.5 Порядку №1078).
Відтак, грошовий дохід позивача збільшився на 382,47 грн (8 040,39 грн. – 7 657,92 грн.).
Величина приросту індексу споживчих цін – 253,3%. Прожитковий мінімум у березні 2018 року – 1 762 грн. Сума індексації за березень 2018 року розраховується як прожитковий мінімум працездатних осіб станом на 01 березня 2018 року помножений на величину приросту індексу споживчих цін і поділити на 100.
1762, 00 грн. *253, 30 % = 4 463, 15 грн.
Колегія суддів зазначає, що грошове забезпечення за березень 2018 року збільшилось на 584,84 грн порівняно з лютим 2018 року, то позивач має право на отримання індексації-різниці грошового забезпечення в розмірі 4 080,68грн. (4 463,15 грн. – 382,47 грн.) до дати наступного підвищення тарифних ставок (окладів).
За таких обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що позивач має право на нарахування та виплату індексації-різниці грошового забезпечення в розмірі 4 024,42 грн. щомісячно.
Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 про наявність права останньої на індексацію-різницю за період з 29 січня 2020 року по 14 квітня 2022 року, колегія суддів зазначає наступне.
Судом першої інстанції зазначено, що у рішенні Одеського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2025 року у справі №420/32750/25 суд першої інстанції виснував, що з 29 січня 2020 року визначення розміру посадового окладу та окладу за військовими (спеціальними) званнями позивача мало здійснюватися виходячи з розміру прожиткового мінімуму станом на 01 січня відповідного року. Отже, з урахуванням даного рішення суду розмір грошового забезпечення позивача, зокрема, посадового окладу з 29 січня 2020 року зросте.
Колегія суддів не погоджується з вищезазначеним, оскільки визначальним для обчислення індексації-різниці є встановлення моменту останнього перегляду тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник, а не індивідуального збільшення посадового окладу працівника в залежності від прийняття його на роботу або зростання його доплат та надбавок.
За висновком Верховного Суду, викладеному у постановах від 23 березня 2023 року у справі №400/3826/21, від 29 березня 2023 року у справі №380/5493/21, від 06 квітня 2023 року у справі №420/11424/21, від 12 квітня 2023 року у справі №560/13302/21, від 20 квітня 2023 року у справі №320/8554/21, від 03 травня 2023 року у справі №160/10790/22 та від 22 червня 2023 року у справі №520/6243/22, право на отримання індексації грошового забезпечення у фіксованій величині виникло саме у зв`язку зі змінами посадових окладів військовослужбовців з 01 березня 2018 року на підставі Постанови №704, та, виходячи із приписів абз.абз.4, 6 Порядку №1078, з березня 2018 року, останні мали право на перерахунок індексації грошового забезпечення, з урахуванням особливостей, запроваджених указаними нормами Порядку №1078.
Натомість за обставин даної справи позивач проходив службу у в/ч НОМЕР_2 з 01 грудня 2018 року по 14 квітня 2022 року, тож посадовий оклад позивача у межах спірного періоду внаслідок законодавчих змін не підвищувався та був визначений Постановою №704, а тому позовні вимоги у вищезазначений період підлягають задоволенню.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 24 червня 2026 року у справі № 440/14429/24.
Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб, колегія суддів зазначає наступне.
Умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ), співробітниками Служби судової охорони у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби, затверджені порядком виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 №44 (далі - Порядок №44).
Відповідно до п.2 Порядку №44 грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус, зокрема військовослужбовця, а також особам, з числа військовослужбовців звільнених із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.
Пунктами 4 та 5 Порядку №44 визначено, що виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.
Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Територіальні органи Державного казначейства та установи банків провадять за платіжними документами видачу податковим агентам готівки для здійснення одночасно виплати грошового забезпечення та грошової компенсації із сплатою (перерахуванням) в установленому порядку податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Отже, виплата щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат здійснюється при виплаті грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат.
Відповідно до п.168.5 статті 168 Податкового кодексу України суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, а також визначених Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей членами сім`ї, батьками, утриманцями загиблого (померлого) військовослужбовця, у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.
Виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України Про податок з доходів фізичних осіб.
Виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.
Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Отже, Порядком №44 передбачено виплату грошової компенсації лише при виплаті грошового забезпечення, з якого утримуються відповідні податки.
Суд звертає увагу, що на відповідачів, як податкових агентів, Законом покладено кореспондуючий обов`язок утримати відповідні суми податків та зборів із одночасною компенсацією такої суми позивачу.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про відсутність підстав зобов`язувати відповідачів здійснити на користь позивача заявлену компенсацію, оскільки відповідний обов`язок виникає одночасно з виплатою нарахованої відповідачем сум грошового забезпечення, які не були належним чином виплачені під час проходження військової служби, тобто у майбутньому, а отже відповідні позовні вимоги є передчасними, у зв`язку з чим задоволенню не підлягають.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції скасуванню в частині визначення суми середнього заробітку, яка підлягає виплаті, з прийняттям нового рішення в цій частині про часткове задоволення позовних вимог.
Враховуючи, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, колегія судців, керуючись п.4 ч. 1 ст. 317 КАС України вважає необхідним змінити рішення суду першої інстанції в частині, яка вищеописана у мотивувальній частині даної постанови.
Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.
Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 березня 2024 року змінити, виклавши резолютивну частину у наступній редакції:
"Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та стягнення індексації-різниці грошового забезпечення – задовольнити частково.
Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , які полягають у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в період з 01 березня 2018 року по 30 листопада 2018 року в неповному обсязі, а саме: з порушенням абз.абз.4, 6 п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати i виплатити на користь ОСОБА_1 за період з 01 березня 2018 року по 30 листопада 2018 року включно індексацію грошового забезпечення відповідно до абз.абз.4, 6 п.5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 у розмірі 4 080,68 грн. в місяць.
Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 , які полягають у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в період з 01 грудня 2018 року по 14 квітня 2022 року в неповному обсязі, а саме: з порушенням абз.абз.4, 6 п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати i виплатити на користь ОСОБА_1 за період з 01 грудня 2018 року по 14 квітня 2022 року включно індексацію грошового забезпечення відповідно до абз.абз.4, 6 п.5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 у розмірі 4 080,68 грн. в місяць.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 15 липня 2026 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.