ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

10 вересня 2026 року | м. Ужгород | № 260/4201/26

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі: головуючої – судді Маєцької Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 , Комісії для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 , в якому просить: 1) Визнати протиправним та скасувати наказ "Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації на особливий період" в частині призову та відправлення до військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 ; 2) Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення з військової служби солдата ОСОБА_1 , з урахуванням висновків суду.
Ухвалою судді від 16 червня 2026 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі наявних у ній матеріалів. 
Вказаною ухвалою витребувано від ІНФОРМАЦІЯ_2 належним чином завірені копії наступних документів: наказу про призов військовозобов`язаних на військову службу під час загальної мобілізації в частині призову на військову службу ОСОБА_1 , а також всіх документів, які слугували підставою для його призову на військову службу під час мобілізації.
23 липня 2026 року до суду надійшло клопотання представника позивача про уточнення/зміну позовних вимог, в якій просить вважати позовними вимогами (предметом позову) наступні позовні вимоги: 1) Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_2 , оформлене протоколом № (інформація відсутня) від (інформація відсутня) в частині скасування позивачу наданої відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації; 2) Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призову під час мобілізації ОСОБА_1 ; 3) Визнати протиправним та скасувати наказ "Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації на особливий період" в частині призову та відправлення до військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 ; 4) Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення з військової служби солдата ОСОБА_1 , з урахуванням висновків суду.
Також, 23 липня 2026 року до суду надійшла заява представника позивача про залучення до справи співвідповідача – Комісії для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_2 та витребування від вищевказаної комісії протокольного рішення про скасування відстрочки позивачу та всі документи, що були підставою для винесення такого рішення. Заява обґрунтована тим, що у відзиві ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначено про скасування Комісією при ІНФОРМАЦІЯ_3 наданої позивачу відстрочки. Жодної додаткової інформації щодо скасування відстрочки у позивача не має. 
Ухвалою суду від 27 липня 2026 року прийнято до розгляду заяву про зміну предмету позову. Вказаною ухвалою залучено до участі в адміністративній справі № 260/4201/26 в якості співвідповідача – Комісію для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_1 , та витребувано від неї протокольне рішення засідання Комісії, в частині, що стосується скасування відстрочки ОСОБА_1 та копії всіх документів, що були підставою для його прийняття.
Ухвалою суду від 02 вересня 2026 року повторно витребувано від Комісії для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_1 протокольне рішення засідання Комісії, в частині, що стосується скасування відстрочки ОСОБА_1 та копії всіх документів, що були підставою для його прийняття.
04 вересня 2026 року до суду надійшла заява представника ІНФОРМАЦІЯ_2 про виконання ухвали суду. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебував на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 та мав відстрочку до завершення мобілізації на підставі п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку», а відтак не підлягав призову на військову службу під час мобілізації. Однак, всупереч цьому, позивач був призваний ІНФОРМАЦІЯ_5 на військову службу. На переконання позивача, відповідач-1 беззаперечно володів інформацією щодо наявності у позивача дійсної відстрочки, та володів інформацією, що такий є студентом денної форми навчання до 30.06.2027 року. Відтак, позивач відповідно до вимог ст. 23 Закону № 3543-ХІІ не підлягав призову на військову службу під час мобілізації, а відтак, дії відповідача-1 щодо призову позивача є протиправними. Для відновлення порушених прав позивача необхідно визнати протиправним та скасувати такий наказ, та як наслідок зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити позивача з військової служби. 
Відповідач -1 надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову в зв`язку з тим, що первинно в АІТС «Оберіг» щодо позивача містився запис «користується правом на відстрочку», водночас під час перевірки законності підстав користування вказаним правом встановлено, що 25.05.2026 року (тобто у робочий день та навчальний час) позивач – студент денної форми навчання перебував у м. Берегове Закарпатської області та об`єктивно не відвідував навчальний заклад та не міг виконувати індивідуальний навчальний план. На переконання, відповідача -1, невідвідування навчального закладу, здійснення трудової діяльності та тривале перебування в іншій області під час навчального процесу свідчить про те, що статус студента використовувався позивачем виключно як інструмент для штучного уникнення виконання конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, що суперечить меті надання відстрочки. Відтак, на основі встановленого факту втрати цільових підстав для відстрочки Комісією при ІНФОРМАЦІЯ_3 вказану відстрочку було скасовано. В подальшому, правомірно видано наказ про призов позивача. 
Відповідач -2 надав до суду відзив на позову заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову, оскільки наказом командира Військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині від 28.05.2026р. №158 позивача призначено на посаду водія 2 відділення 1 кулеметного взводу роти вогневої підтримки НОМЕР_2 штурмового батальйону та зараховано до списків особового складу частини з 28.05.2026 р. Зазначений наказ є актом внутрішнього стройового обліку, виданим у зв`язку з фактичним прибуттям військовослужбовця до військової частини на підставі належним чином оформлених документів уповноваженого органу – ІНФОРМАЦІЯ_6 . Видаючи цей наказ, командування Військової частини НОМЕР_1 не мало і не могло мати підстав сумніватися у тому, що направляючи позивача до військової частини, районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки здійснив усі передбачені законом заходи, спрямовані на встановлення наявності чи відсутності у позивача підстав для відстрочки від призову. Командир військової частини, отримавши належно оформлені документи про направлення військовослужбовця, не наділений законом повноваженнями самостійно переглядати законність рішення про призов, відмовляти у зарахуванні особи до списків особового складу, проводити власну перевірку наявності підстав для відстрочки або підміняти собою територіальний центр комплектування та соціальної підтримки чи суд.
Відповідач -3 відзив на позовну заяву не подав. Судом вжито достатніх заходів щодо належного повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі та надано достатній строк для подання відзиву на позовну заяву.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступних висновків. 
Судом встановлено, що відповідно до довідки про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти № 855003 від 26.05.2026 року позивач навчається на денній формі навчання у Відокремленому структурному підрозділі «Виноградівський фаховий коледж Мукачівського державного університету», за освітнім рівнем «фаховий молодший бакалавр», за спеціальністю 182 «технології легкої промисловості».
Вищевказане також підтверджується довідкою Відокремленого структурного підрозділу «Виноградівський фаховий коледж Мукачівського державного університету» від 26 травня 2026 року № 99. Відповідно до вказаної довідки термін навчання з 01 вересня 2024 року по 30 червня 2027 року. 
На підставі даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної ч. 2 ст. 10 Закону України "Про освіту" - "Так, не порушує".
Матеріалами справи підтверджено, зокрема відомостями військово-облікового документу у застосунку «Резерв +», що позивачу було надано відстрочку від призову на весь період проведення мобілізації на підставі абзацу 1 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Водночас, у подальшому надану позивачу відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації було скасовано.
Факт скасування відстрочки відповідачем -1 не заперечується та, зокрема, підтверджується змістом відзиву на позовну заяву, в якому відповідач зазначає обставини, які, на його думку, були підставою для скасування позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
З метою з`ясування обставин прийняття спірного рішення та перевірки його правомірності судом ухвалами від 27 липня 2026 року та 02 вересня 2026 року витребувано від Комісії для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_1 протокольне рішення засідання Комісії, в частині, що стосується скасування відстрочки ОСОБА_1 та копії всіх документів, що були підставою для його прийняття.
На виконання вимог ухвали до суду 04 вересня 2026 року до суду надійшла заява представника ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якій повідомив, що матеріали, які розглядалися комісією з питань надання відстрочок від призову на військову службу під час мобілізації, були вилучені в рамках кримінального провадження, у зв`язку з чим надати суду відповідне протокольне рішення не має можливості.
На підтвердження зазначених обставин відповідачем надано постанову Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону від 07серпня 2026 року про здійснення тимчасового доступу до речей і документів, з якої вбачається, що в межах кримінального провадження здійснюється досудове розслідування, зокрема, обставин можливого перевищення посадовими особами районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки службових повноважень при скасуванні відстрочок від призову на військову службу під час мобілізації особам, які є здобувачами освіти за денною формою навчання.
Відповідно до зазначеної постанови, предметом тимчасового доступу, серед іншого, визначено протоколи про скасування відстрочок від призову на військову службу під час мобілізації.
При цьому згідно з описом речей і документів, вилучених на підставі зазначеної постанови про здійснення тимчасового доступу до речей і документів, серед вилучених матеріалів зазначено протокол № 38/2026 від 25.05.2026 року, а також копію паспорта позивача (п. 24).
Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт існування протоколу № 38/2026 від 25.05.2026 року, яким, за твердженням відповідача, було оформлено рішення про скасування позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
Водночас копія зазначеного протоколу суду відповідачем не надана.
Разом з тим відповідач -1 у відзиві на позовну заяву не заперечує факту скасування позивачу відстрочки та посилається на обставини, які, на його думку, обумовлювали необхідність її скасування, а саме на те, що позивач 25 травня 2026 року (у робочий день та навчальний час) – студент денної форми навчання перебував у АДРЕСА_1 , об`єктивно не відвідував навчальний заклад та не міг виконувати індивідуальний навчальний план. 
Відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 25 травня 2026 року № М268 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації на особливий період» ОСОБА_2 призвано на військову службу під час мобілізації, на особливий період та відправлено до військової частини НОМЕР_1 . 
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28 травня 2026 року № 158 позивача зараховано до списків особового складу військової частини з 28 травня 2026 року. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. 
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Поряд з цим, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України" на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
На момент розгляду даної адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжений.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлює Закон України від 21.10.1993 №3543-ХІІ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі Закон №3543-ХІІ).
За визначенням ст.1 Закону №3543-ХІІ мобілізація – комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Статтею 23 Закону №3543-ХІІ визначені підстави відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації здобувачі професійної, фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України "Про освіту", а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури.
Згідно з пунктом 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 (надалі по тексту також - Положення №154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Згідно з пунктом 11 Положення №154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.
18.05.2024 набрав чинності Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 (далі - Порядок № 560, зі змінами).
Відповідно до п. 56 Порядку № 560 відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”.
Згідно з п. 57 Порядку № 560 для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі: голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу); члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).
Згідно з п. 58 Порядку № 560 за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.
За правилами пункту 60 Порядку №560 комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.
Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.
На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.
Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.
У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6.
У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.
Відповідно до абзацу 1 пункту 62 Порядку №560 здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України “Про освіту”, а також докторанти для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період подають до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки довідку про здобувача освіти, сформовану в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, за формою згідно з додатком 9.
Як вже встановлено судом, позивач є здобувачем освітнього рівня «фаховий молодший бакалавр» денної форми навчання у Відокремленому структурному підрозділі «Виноградівський фаховий коледж Мукачівського державного університету», що підтверджується довідкою про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти. 
Відповідно до п. 65 Порядку № 560 у разі втрати (зміни) підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період комісія може скасувати (змінити) раніше прийняте нею рішення, про що повідомляється заявнику письмово не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення за формою, визначеною у додатку 10.
Як встановлено судом, рішення про скасування наданої позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації оформлено протоколом № 38/2026 від 25 травня 2026 року. Копія зазначеного протоколу у матеріалах справи відсутня у зв`язку з його вилученням у межах кримінального провадження, що підтверджується наданими відповідачем документами. Водночас факт прийняття зазначеного рішення відповідачем не заперечується, а його існування підтверджується, зокрема, описом речей і документів, вилучених на підставі постанови про здійснення тимчасового доступу до речей і документів, відповідно до якого серед вилучених документів зазначено протокол № 38/2026 від 25 травня 2026 року.
Обґрунтовуючи правомірність скасування позивачу відстрочки, відповідач-1 зазначає, що первинно в АІТС «Оберіг» щодо позивача містився запис «користується правом на відстрочку», однак під час перевірки законності підстав користування таким правом було встановлено, що 25 травня 2026 року, у робочий день та навчальний час, позивач, який навчається за денною формою здобуття освіти, перебував у місті Берегове Закарпатської області, у зв`язку з чим, на переконання відповідача, об`єктивно не відвідував навчальний заклад та не міг виконувати індивідуальний навчальний план.
Відповідач -1 також посилається на невідвідування позивачем навчального закладу, здійснення ним трудової діяльності та тривале перебування в іншій області під час навчального процесу як на обставини, які, на його думку, свідчать про використання позивачем статусу студента виключно як інструменту для уникнення виконання конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та не відповідають меті надання відстрочки.
Таким чином, як убачається з доводів відповідача-1, підставою для скасування позивачу відстрочки фактично стали обставини, пов`язані з його перебуванням 25 травня 2026 року поза межами населеного пункту, в якому розташований навчальний заклад, невідвідуванням, на думку відповідача-1, навчальних занять, а також здійсненням трудової діяльності та невиконанням індивідуального навчального плану.
В той же час, враховуючи положення п. 65 Порядку № 560, законодавець пов`язує можливість скасування відстрочки виключно із встановленням факту втрати або зміни тих обставин, які були підставою для її надання.
Водночас матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу того, що на момент прийняття спірного рішення позивач втратив статус здобувача освіти, був відрахований із закладу вищої освіти, переведений на іншу форму навчання або втратив право на відстрочку з інших підстав, передбачених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Посилання відповідача-1 на те, що 25 травня 2026 року позивач у робочий день та навчальний час перебував у місті Берегове Закарпатської області, а також на невідвідування ним навчального закладу, здійснення трудової діяльності та, як наслідок, неможливість виконання індивідуального навчального плану, самі по собі не свідчать про втрату позивачем статусу здобувача освіти або зміну форми здобуття освіти.
Відповідачами 1 та 3 не надано суду жодного документа закладу освіти, який би підтверджував припинення навчання позивача, його відрахування, переведення на іншу форму здобуття освіти, невиконання ним освітньої програми чи індивідуального навчального плану в обсязі, який відповідно до законодавства має наслідком припинення статусу здобувача освіти або втрату права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.
Саме по собі перебування позивача в іншому населеному пункті у конкретний день, навіть за умови його перебування там у навчальний час, не є тотожним припиненню навчання або втраті статусу здобувача освіти. 
При цьому доводи відповідача -1 про те, що позивач не міг виконувати індивідуальний навчальний план, ґрунтуються на припущенні, зробленому виходячи з факту його перебування 25 травня 2026 року в місті Берегове. Натомість матеріали справи не містять документів закладу освіти, які б підтверджували невиконання позивачем індивідуального навчального плану, порушення ним умов навчання або настання будь-яких наслідків такого невиконання, які б свідчили про втрату ним статусу здобувача освіти чи права на відстрочку.
Суд також враховує, що питання організації освітнього процесу, виконання здобувачем освіти освітньої програми та індивідуального навчального плану, обліку результатів навчання, а також застосування до здобувача освіти відповідних заходів у разі порушення ним вимог освітнього процесу належать до сфери компетенції відповідного закладу освіти.
Відтак територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, встановлюючи обставини, які, на його думку, свідчать про невиконання позивачем індивідуального навчального плану, не може підміняти собою заклад освіти та на підставі власного припущення про неналежне виконання позивачем навчальних обов`язків робити висновок про втрату ним права на відстрочку, якщо така втрата не підтверджена належними доказами.
Відтак, матеріалами справи не доведено існування жодної із передбачених законом обставин, яка б свідчила про втрату або зміну підстав, що були підставою для надання позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить висновку, що рішення Комісії для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_2 , оформлене протоколом № 38/2026 від 25 травня 2026 року в частині скасування ОСОБА_1 наданої відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період є протиправним та підлягає скасуванню.
Відтак, оскільки судом встановлено протиправність рішення Комісії про скасування наданої позивачу відстрочки, а належних доказів втрати чи зміни підстав для її надання відповідачем не надано, на момент прийняття наказу про призов позивач мав законні підстави для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
Відтак, наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25 травня 2026 року № М268 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації на особливий період» у частині призову ОСОБА_1 прийнятий за відсутності визначених законом підстав для його призову, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.
Разом із тим вимога про визнання протиправними дій щодо призову позивача не є належним та самостійним способом захисту його прав, оскільки такі дії були реалізовані шляхом прийняття індивідуального акта – наказу про призов та зарахування до списків особового складу. Визнання протиправним і скасування такого наказу забезпечує ефективне поновлення порушених прав позивача, у зв`язку з чим підстави для окремого задоволення вимоги про визнання протиправними дій щодо призову відсутні.
Щодо позовних вимог, заявлених до військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання звільнити позивача з військової служби, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
Тобто, для громадян України, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період їх правовий статус змінюється на правовий статус військовослужбовця з дня відправлення громадянина у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, тобто з дня, який встановлений у наказі про їх призов на військову службу.
Наказом Міністерства оборони України від 15 вересня 2022 року №280, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 14 листопада 2022 року за №1407/38743, затверджено Інструкцію з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, яка визначає організацію і порядок обліку військовослужбовців та працівників в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах та організаціях Збройних Сил України.
Відовідно до п. 2 розділу XII Інструкції №280 військовослужбовці військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період зараховуються в день прибуття до списків особового складу військової частини в порядку, установленому пунктами 30-32 розділу II цієї Інструкції.
Первинне призначення на посади військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також призначення (переміщення) військовослужбовців, які перебувають на військовій службі, відповідно до їх мобілізаційного призначення за мобілізаційним планом, здійснюються наказом командира військової частини по стройовій частині незалежно від номенклатури посад для призначення. Накази по стройовій частині видаються всіма військовими частинами, що формуються та утримуються на окремому штаті.
Пунктом 32 Розділу ІІ Інструкції № 280 встановлено, що зарахування до списків особового складу військової частини здійснюється у день прибуття військовослужбовців (прийому на роботу працівників) до військової частини. 
Підставою для видання наказу про зарахування особового складу до списків військової частини (про прийом на роботу працівника) є, зокрема, для військовослужбовців - іменні списки команд, приписи і документи, що посвідчують особу військовослужбовця.
З вказаних норм у їх сукупності слідує, що організація обліку та призову громадян в особливий період, в тому числі щодо перевірки наявності підстав для відстрочки від призову під час мобілізації на військову службу, покладена на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Разом з тим, зарахування до штату військової частини та виключення з нього здійснюється наказами по стройовій частині відповідної військової частини. Відповідне зарахуванням здійснюється не на власний розсуд, а на підставі іменних списків команд, які надходять від територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить висновку, що при виданні наказу від 28 травня 2026 року № 158 про зарахування позивача до списків особового складу військової частини командир військової частина НОМЕР_1 не мав підстав піддавати сумніву, що направляючи позивача до військової частини районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки здійснив всі передбачені законом заходи, спрямовані на встановлення наявності/відсутності законних підстав для його мобілізації на військову службу.
В той же час, суд враховує, що у справі "Рисовський проти України", № 29979/04, рішення від 20 жовтня 2011 року, пункти 70, 71, ЄСПЛ наголосив на особливій важливості принципу "належного урядування", зазначивши при цьому, що він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних Документ сформований в системі «Електронний суд» 11.02.2025 7 правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), п. 119).
Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див. зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).
Також відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Однак, як встановлено за результатами розгляду справи, оспорюваний наказ про мобілізацію позивача зазначеним критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень.
На переконання суду, з огляду на встановлену судом протиправність наказу про призов позивача, подальше проходження ним військової служби є порушенням ст.3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
При цьому суд враховує, що відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Водночас суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У цій справі позивачем заявлено вимогу про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 звільнити його з військової служби. Водночас, як встановлено судом, позивач після протиправного призову був направлений до військової частини НОМЕР_1 та наказом командира військової частини від 28 травня 2026 року № 158 зарахований до списків особового складу військової частини.
З огляду на те, що підставою для призову позивача на військову службу було протиправне скасування наданої йому відстрочки, а подальше зарахування до списків особового складу військової частини є безпосереднім наслідком такого призову, суд вважає, що для повного та ефективного відновлення порушеного права позивача необхідно вирішити питання щодо правових наслідків такого зарахування.
За таких обставин суд вважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог на підставі частини другої статті 9 КАС України та визнати протиправним і скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 28 травня 2026 року № 158 в частині зарахування позивача до списків особового складу військової частини.
Таке рішення є необхідним для ефективного захисту порушеного права позивача, оскільки без припинення правових наслідків зарахування позивача до списків особового складу військової частини саме по собі визнання протиправними рішення про скасування відстрочки та наказу про призов не забезпечить фактичного припинення проходження позивачем військової служби та повного відновлення його порушеного права.
Водночас суд наголошує, що хоча Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» не передбачено такої окремої підстави для звільнення з військової служби, як незаконна мобілізація, проходження військової служби позивачем у цій справі є безпосереднім наслідком протиправного рішення про його призов.
З огляду на вищенаведене, з метою ефективного захисту порушеного права позивача та повного його відновлення законним та обґрунтованим заходом є визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28 травня 2026 року № 158 в частині зарахування позивача до списків особового складу військової частини та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 виключити позивача зі списків особового складу військової частини та звільнити його з військової служби.
Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.
Отже, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права та принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Будь-який інший спосіб захисту, на переконання суду, не буде ефективним та справедливим, оскільки фактично допущені суб`єктом владних повноважень порушення будуть виправлятися за рахунок особи, щодо якої допущено порушення процедури.
Судовий захист повинен бути реальним та практичним, а не ілюзорним. При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Відтак, вищевказаний спосіб захисту порушених прав позивача відповідає об`єкту порушеного права й у спірних правовідносинах є достатнім та необхідним та в повній мірі забезпечить повне припинення порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача.
На підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Суд враховує, що позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір у розмірі 3993,50 грн. та при зверненні із клопотанням про уточнення/зміну позовних вимог судовий збір у розмірі 2662,40 грн. 
Оскільки судом задоволено дві немайнові позовні вимоги позивача до ІНФОРМАЦІЯ_1 , з останнього на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 662,40 грн.
При цьому, за вимогами, заявленими до військової частини НОМЕР_1 , позивач відповідно до пункту 12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.
Суд роз`яснює позивачу, що у відповідності до ст. 7 Закону України «Про судовий збір» він не позбавлений права подання до суду окремого клопотання про повернення судового збору, надмірно сплаченого під час звернення до суду.
Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд , -
ВИРІШИВ: 

1. Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ), Комісії для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії – задовольнити.
2. Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене протоколом № 38/2026 від 25 травня 2026 року в частині скасування ОСОБА_1 наданої відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
3. Визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25 травня 2026 року № М268 “Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період” в частині призову ОСОБА_1 .
4. Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 28 травня 2026 року № 158 в частині зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу частини.
5. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини та звільнити його з військової служби. 
6. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2662,40 грн. (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні сорок копійок).
7. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя | Н.Д. Маєцька