Справа № 750/2207/26
Провадження № 2/750/1825/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2026 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:
судді - Рахманкулової І.П.,
секретаря – Левченка К.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айкон Дебт Коллекшн» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

у лютому 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Айкон Дебт Коллекшн» через систему «Електронний суд» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 9350 грн. 
Обґрунтовано позов тим, що 20 січня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Джобер» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 775037, за умовами якого відповідачу надано кредит у сумі 5000 грн., зі сплатою 1,90% процентів за користування ним, строком на 29 днів. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Джобер» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі та надало відповідачу кредит у порядку, передбаченому умовами договору, однак відповідач свої зобов`язання за договором не виконував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. На даний час право вимоги до відповідача за договором № 775037 від 20 січня 2022 року перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айкон Дебт Коллекшн», а тому позивач звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 березня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи.
Представник відповідача засобами поштового зв`язку надіслав відзив на позов, в якому просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем у справі не було надано жодних належних та допустимих доказів того, що відповідачем було підписано як паспорт споживчого кредиту та кредитний договір, так і невід`ємні його складові: правила надання грошових коштів у позику, додаткові угоди, тощо. Більш того, матеріали справи не містять в собі жодного доказу, який би підтверджував обставину того, що ОСОБА_2 отримав такі кошти у позику, та він взагалі був обізнаний про обставину перебування його з ТОВ «ФК «Джобер» або з ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» у будь-яких правовідносинах, в тому числі і щодо отримання кредитних коштів. 
Крім того, представник відповідача зазначає, що інформація на самому сайті та роздруківки із сайту позивача не можуть бути належними та допустимими доказами, оскільки,зміст цих документів повністю залежить від волевиявлення і дій лише однієї сторони – банку, який може вносити відповідні зміни в умови та правила кредитного договору.
Представник відповідача у відзиві вказує, що посилання позивача на детальний розрахунок за кредитним договором, як на підставу задоволення позовних вимог є необґрунтованою, оскільки такий розрахунок, а також умови кредитування, тощо, є внутрішніми документами банку та не містять відомостей, які б дозволили перевірити чи надавались кошти взагалі, чи видавалась кредитна карта та на який строк. Правильність нарахування, чи встановлювалися кредитні ліміти.
Також, представник відповідача зазначив, що розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони: позивача (висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 р. № 6-16цс15), і без підтвердження укладення кредитного договору, не підлягає оцінці.
Окрім цього, у відзиві представник відповідача просив стягнути з позивача на користь відповідача усі документально підтверджені понесені судові витрати.
Представник позивача надіслав відповідь на відзив, в якій просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, зазначивши, що доводи відповідача щодо неукладеності кредитного договору є безпідставними та спростовуються наявними у справі доказами, що підтверджують факт укладення договору в електронній формі відповідно до вимог законодавства. Крім того, відповідачем не надано суду належних і допустимих документальних доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорі, або доказів того, що зазначений картковий рахунок йому не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не був позбавлений можливості надати відповідні банківські дані чи інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний і повний доступ до таких.
Також, представник у відповіді на відзив вказує, що перерахування коштів на платіжну карту відповідача за укладеним договором було безпосередньо здійснено оператором онлайн-послуг платіжної інфраструктури, який здійснює операції у безготівковій формі. Тому видаткові касові ордери на суму переказу не складаються. Також, умовами угоди з банкомеквайєром, від якого фактично надходять на картки клієнтів кошти до переказу, передбачено надходження від Компанії загальних сум поповнення карток за визначений період, а не сум окремих транзакцій. У зв`язку з цим виділення транзакції як окремого платежу із зазначенням призначення не є можливим у банківській виписці.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, у відповіді на відзив просив розглядати справу без його участі та позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, представник відповідача надіслав до суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, у задоволенні позовних вимог просив відмовити у повному обсязі з підстав, які наведені у відзиві на позов.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.
20 січня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Джобер» (кредитодавець) та  ОСОБА_1 (позичальник) укладено кредитний договір № 775037, за умовами якого кредитодавець зобов?язався надати позичальникові грошові кошти (кредит) на умовах терміновості, повернення та платності в національній валюті України - гривні в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов?язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі та порядку, встановлених договором (а.с. 12-17).
Довідкою про ідентифікацію підтверджується, що клієнт  ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , з яким укладено кредитний договір № 775037 від 20 січня 2022 року, ідентифікований Товариством з обмеженою відповідальністю «Джобер» (а.с. 21).
Відповідно до пунктів 1.2., 1.3. кредитного договору загальний розмір наданого кредиту (сума коштів, які кредитодавець зобов?язується надати позичальникові за цим договором) складає 5000 грн. Строк, на який надається, складає 29 календарних днів з моменту підписання цього договору та перерахування (видачі) коштів позичальнику, а саме: з 20.01.2022 до 17.02.2022 включно.
У пункті 2.1 кредитного договору сторони погодили, що кредитодавець надає позичальнику кредит у безготівковій формі шляхом перерахування відповідних грошових коштів на рахунок банківської платіжної картки позичальника протягом 3 банківських днів з дати підписання договору.
Листом Товариства з обмеженою відповідальністю «Санрайз Фінанс» від 11 лютого 2026 року підтверджується перерахування 20.01.2022 на картку, маска якої НОМЕР_2 , грошових коштів у сумі 5000 грн. (а.с. 30).
Згідно з пунктом 1.4. кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються на суму кредиту, а у разі часткового погашення на непогашену частину та встановлюються в розмірі 1,90% від суми кредиту в день, тип процентної ставки - фіксована.
Відповідно до пунктів 3.1., 3.2., 3.3. кредитного договору за користування наданими у кредит грошовими коштами позичальник сплачує кредитодавцю проценти від суми наданого кредиту в національній валюті України - гривні, по фіксованій процентній ставці, яка визначена в пункті 1.4. цього договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку дії договору. Проценти за користування кредитом нараховуються кредитодавцем починаючи з дня надання кредиту у фіксованому незмінному розмірі за кожен день користування кредитом за період з моменту списання коштів за кредитом з поточного рахунку кредитодавця до моменту повернення коштів на поточний рахунок кредитодавця, але не більше строку, на який надається кредит (включаючи періоди пролонгації, автопролонгації). У випадку, якщо день надання та день повернення кредиту співпадають, нарахування процентів здійснюється за один день. До періоду розрахунку процентів включається день надання кредиту та день повернення кредиту, дати яких зазначені в графіку платежів. Якщо в межах строку надання кредиту, визначеного в п.1.3 Договору, відбулося продовження (пролонгація, автопролонгація) строку користування Кредитом, проценти нараховуються на весь період продовженого (пролонгованого) строку користування кредитом, включаючи дату першого дня пролонгації та дату фактичного повернення кредиту в межах продовженого строку користування кредитом та строку дії договору. 
30 листопада 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Джобер» (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК Айкон Дебт Коллекшн» (новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги № 01-30/11/2023, за яким кредитор відступив за плату новому кредитору належні йому права вимоги за кредитним договором, а новий кредитор замінив кредитора як сторону – кредитора у кредитному договорі та прийняв на себе всі його права та обов`язки за кредитним договором (а.с.22-24).
Згідно п.1.1 договору відступлення права вимоги сторони передбачили, що в порядку та на умовах, визначених Договором, кредитор відступає за плату новому кредитору належні йому права вимоги за кредитним договором, а новий кредитор замінює кредитора як сторону - кредитора у кредитному договорі та приймає на себе всі його права та обов`язки за кредитним договором. Новий кредитор сплачує кредитору вартість прав вимоги, що відступаються (відчужуються), в порядку та на умовах, передбачених Договором.
При цьому новий кредитор набуватиме статус правонаступника кредитора відповідно до чинного законодавства України, у виконавчому провадженні та ycix судових спорах, пов`язаному з правом вимоги.
За яким саме кредитним договором відступлено право вимоги, у договорі № 01-30/11/2023 не зазначено, не вказано у ньому також і обсягу відступлених прав.
Пунктами 2.1, 2.2 Договору відступлення права вимоги визначено, що загальна вартість прав вимоги за Договором становить десять тисяч гривень. Новий кредитор зобов`язується сплатити кредитору вартість права вимоги, вказану у п.2.1 договору, шляхом переказу коштів на рахунок визначений у розділі 9 цього Договору.
Таким чином, договір відступлення права вимоги не містить інформації про те, за яким саме договором відбувається відступлення прав вимоги та не має в ньому посилання на наявність окремого реєстру договорів, за яким відбулося відступлення, загальної суми відступлених прав.
Вказаний договір є рамковим та не містить жодної згадки про Кредитний договір № 775037, укладений 20.01.2022 між відповідачем та первісним кредитором.
В договорі відступлення права вимоги №1-30/11/2023 немає інформації про наявність реєстру боржників, який би був додатком до цього договору.
У пункті 4.1 Договору зазначено, що в дату відступлення прав вимоги за кредитним договором згідно умов договору, кредитор передає, а новий кредитор зобов`язаний прийняти документацію, про що складається акт приймання – передачі. Приймання – передача документації здійснюється уповноваженими представниками сторін.
Разом з цим, позивач не надав суду копію акту прийому-передачі документації, яким би підтверджувалося набуття права вимоги саме за договором № 775037, що був укладений між первісним кредитором та відповідачем.
Позивачем долучено до позовної заяви Витяг з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги №1-30/11/2023 від 30 листопада 2023 року, про який немає жодної згадки у самому договорі відступлення права вимоги, а також не зазначено коли цей реєстр було складено та підписано, адже сам договір про відступлення права вимоги підписаний представником ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» Пархомчук С.В., а Реєстр боржників підписаний іншою особою, а саме ОСОБА_3 (а.с.20)
У даному витязі є посилання на кредитний договір № 775037 від 20.01.2022, боржником за яким є ОСОБА_1 , але навіть не зазначено під яким номером та в якому саме Реєстрі боржників зазначений цей договір.
Фактично доданий витяг є документом, що надрукований позивачем, він не є ідентичним копії оригінального документа.
Позивачем надано суду копію платіжної інструкції № 1063 від 27 листопада 2025 року про сплату Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК Айкон Дебт Коллекшн» Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Джобер» грошових коштів за відступлення прав вимоги за договором № 01-30/11/2023 в розмірі 10000 грн. (а.с. 33).
Проте, вказаний доказ не доводить, що сплата коштів відбулася саме за договором про відступлення права вимоги по кредитному договору № 775037 від 20.01.2022.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Стаття 512 Цивільного кодексу України передбачає, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
У постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року № 905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012 викладено висновки, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія, як заінтересована сторона, повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Частиною першою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно частини першої статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
При цьому, частиною третьою статті 367 ЦПК України, якою визначені межі розгляду справи судом апеляційної інстанції чітко передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд враховує, що укладення договору про відступлення права вимоги є правочином, який потребує чіткої ідентифікації майна (права), що передається. Якщо з наданих суду матеріалів неможливо встановити, яке саме право вимоги передано (через відсутність конкретизації у додатках), такий перехід вважається недоведеним.
Для підтвердження статусу нового кредитора позивач має надати суду беззаперечні докази того, що права вимоги за конкретним кредитним договором були включені до пулу (реєстру) переданих прав, а також підтвердити факт оплати за такі права, якщо оплатність передбачена договором цесії. 
Проте, таких доказів суду позивачем не надано.
Таким чином, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи відсутність достовірних і допустимих відомостей щодо належного набуття позивачем прав первісного кредитора, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Також, відповідно до статті 141 ЦПК України необхідно здійснити розподіл судових витрат.
Так, право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України.
Відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення є одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідачу правничу допомогу надавав адвокат Кравченко Володимир Володимирович на підставі договору про надання правової допомоги від 13 травня 2026 року та ордеру серії СВ № 1171497 про надання правової допомоги від 13 травня 2026 року.
Актом приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги від 13 травня 2026 року підтверджується, що виконавець надав, а замовник прийняв послуги з приводу допомоги у спорі у справі № 750/2207/26 в суді першої інстанції. Загальна вартість наданих послуг 8000 грн.
Квитанцією до прибуткового ордеру від 19.05.2026 підтверджується сплата 8000 грн. ОСОБА_2 за договором про надання правової дпопомоги від 13.05.2026. 
Нормами частини другої статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною третьою статті 141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише ті витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.
Враховуючи викладене, проаналізувавши детальний опис наданих адвокатом відповідачу послуг, час, витрачений на їх надання, перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, враховуючи складність справи, що така розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, наявність сталої судової практики в такій категорії справ, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача понесені витрати на правничу допомогу в даній справі, однак в сумі 4000 грн.
Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.
Оскільки у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, суд залишає понесені ним судові витрати по сплаті судового збору та оплаті послуг професійної правничої допомоги за позивачем.
Керуючись статтями 2, 4, 5, 10-13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 279, 354, 355 ЦПК України, суд
в и р і ш и в:
у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айкон Дебт Коллекшн» (місцезнаходження юридичної особи: вул. Саперне Поле, 12, нежитлове приміщення 1008, м. Київ; ідентифікаційний код юридичної особи - 44002941) до ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків -  НОМЕР_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовити у повному обсязі.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айкон Дебт Коллекшн» на користь ОСОБА_1 4000 грн. витрат на правничу допомогу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено 05.08.2026.

Суддя