Справа № 128/940/23

РІШЕННЯ
Іменем України

09.07.2026 м. Вінниця
Вінницький районний суд Вінницької області у складі:
головуючої – судді Саєнко О.Б., при секретарі – Нога Д.А. , 
за участю: позивача – ОСОБА_1 , представників позивача – адвоката Арустамян А.Е. та адвоката Молявчика О.В., представників відповідача – адвоката Чернілевської Р.В. та Змерзлої М.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального закладу «Прибузька спеціальна школа» « про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, визнання незаконним та скасування наказу про внесення змін до наказу про відсторонення від роботи, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу», -
ВСТАНОВИВ:

20.02.2023 адвокат Молявчик О.В. в інтересах позивача ОСОБА_1 первісно звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області з позовом, який обґрунтував тим, що ОСОБА_1 (далі -позивачка) працює на посаді вчителя початкових класів Комунального закладу «Прибузька спеціальна школа» Вінницької обласної ради (далі - відповідач). 20 лютого 2023 року директором відповідача видано наказ № 15К/тм, - «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 ». Згідно даного наказу позивачку було відсторонено від роботи вчителя початкових класів з 21 лютого 2023 року на час проведення слідства щодо підозри у вчиненні булінгу.
Представник позивача вказує, що додатковим наказом внесено зміни до основного наказу, зокрема зазначено, що підставою для відсторонення від роботи ОСОБА_1 є кримінальне провадження № 12023025050000046 від 21.02.2023, що перебуває в провадженні підрозділу дізнання ВП №3 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області. Цим же наказом позивачку позбавлено заробітної плати на час досудового розслідування, а також відповідачем на запит представника позивачки повідомлено, що до адміністрації навчального закладу не надходили скарги (заяви) на дії позивачки, жодних службових розслідувань не проводилось.
Представник позивача зазначає, що при навчальному закладі, де працює позивачка, діє Комісія з академічної доброчесності, яка згідно Положення про її діяльність, повинна розглядати всі випадки порушення законодавства допущені педагогічним колективом. Згідно інформації отриманої від відповідача, вказана комісія не проводила засідань та не приймала жодних рішень на предмет можливого порушення законодавства позивачкою. Як підставу для прийняття наказу № 15К/тм від 20.02.23, відповідачем надано копію витягу з Єдиною реєстру досудових розслідувань від 21.02.23 про реєстрацію кримінального провадження № 12023025050000046 по заяві ОСОБА_2 на дії класного керівника ОСОБА_1 , за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.126 КК України.
Однак, позивачка категорично заперечує факт вчинення нею буд-якого психологічного чи фізичного тиску на учнів школи, в тому числі дитини ОСОБА_2 . Нею добросовісно виконуються її службові обов`язки, за багаторічний період роботи педагогом , на неї не надходило жодної скарги від дітей чи батьків.
Також представник позивача вказує, що останнім часом між позивачкою та керівництвом навчального закладу склались неприязні стосунки на ґрунті особистих відносин, виникали конфліктні ситуації та непорозуміння. Із заявницею ОСОБА_2 у позивачки до моменту написання заяви в поліцію були дружні відносини. Жодних нарікань на професійну діяльність позивачки не було. ОСОБА_2 та її дитина були повністю задоволені роботою позивачки як вчительки. Проте на даний час ОСОБА_2 відмовляється спілкуватись із позивачкою, особисто до позивачки не заявляє жодних претензій та нарікань, уникає зустрічей та відмовляється пояснити причини написання нею заяви до органів поліції.
Припускає, що заява до органів поліції подана по надуманих мотивах, без будь-якого підтвердження фактів вчинення булінгу чи інших порушень. По обставинах, які викладені в заяві ОСОБА_2 та на підставі яких позивачка була усунута від виконання своїх службових обов`язків, ОСОБА_1 не опитувалась та не допитувалась працівниками поліції. Не отримували від позивачки пояснень за місцем її роботи і взагалі не проводили службової перевірки. Ні органами поліції ні адміністрацією навчального закладу, де працює позивачка не наведено жодного факту порушення нею законодавства і трудової дисципліни, та доказів наявності таких порушень.
Представник позивача вважає, що при прийнятті наказу № 15К/тм від 20.02.23, адміністрацією КЗ «Прибузька спеціальна школа» про відсторонення від роботи ОСОБА_1 , було грубо порушено норми законодавства України. В кінцевій редакції оскаржуваного наказу, як правову підставу для його видачі зазначено положення ст.ст.131 та 154 КПК України. Вказані норми КПК України не можуть бути підставою для видачі наказу про відсторонення ОСОБА_1 від виконання нею службових обов`язків, оскільки позивачці не оголошувалась підозра у кримінальному провадженні №12023025050000046 по заяві ОСОБА_2 , відповідно позивака не має такого процесуального статусу як підозрювана (обвинувачена), а також в рамках вказаного кримінального провадження слідчий суддя не відсторонював позивачку від виконання нею своїх службових обов`язків.
Представник позивачки вважає, що порушення законодавства з боку відповідача є очевидним. Наказ про відсторонення позивачки від роботи винесений без відповідних правових підстав. В діях позивачки не виявлено жодної підстави для відсторонення від роботи, яка передбачена законодавством, також позивачці не оголошувалась підозра, скарги на її дії до навчального закладу не надходили, жодне службове розслідування не проводилось та відсутні підтвердження вчинення нею будь-якого порушення.
У зв`язку з чим позивачка змушена звернутися до суду із даним позовом та просить суд визнати незаконним та скасувати наказ директора КЗ «Прибузька спеціальна школа» Вінницької обласної ради № 15К/тм від 20 лютого 2023 - «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 »; зобов`язати КЗ «Прибузька спеціальна школа» Вінницької обласної ради поновити ОСОБА_1 на займану нею посаду та виплатити заробітну плату за вимушений прогул з 20 лютого 2023 року по день поновлення на роботі.
28.03.2023 поштою на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, поданий та підписаний директором КЗ «Прибузька спеціальна школа» - Змерзлою М.Б., в якому остання зазначає, що відповідач, вважає даний позов безпідставним та необґрунтованим з наступних підстав.
Вказує, що посилання позивача на підставі того, що в навчальному закладі діє Комісія з академічної доброчесності, яка згідно положення про її діяльність, повинна розглядати всі випадки порушення законодавства, допущені педагогічним колективом, звертає увагу , що згідно до чинної редакції Положення про академічну доброчесність педагогічних працівників та учнів комунального закладу «Прибузька спеціальна школа» Вінницької обласної Ради, комісія не має повноважень проводити засідання та приймати будь-які рішення на предмет можливого порушення законодавства позивачкою.
Також представник відповідача заперечує щодо твердження про те, що між позивачкою та керівництвом навчального закладу склалися неприязні стосунки на ґрунті особистих відносин, оскільки відносини до педагогів формуються виключно на підставі фахових якостей, компетентностей працівників. Разом з тим, припускає, що з боку позивачки склалось неприязне і недоброзичливе ставлення по відношенню до керівництва школи.
В частині позовної заяви щодо безпідставності відсторонення від роботи позивачці ОСОБА_1 та вказання того, що до навчального закладу не надходили будь-які скарги на дії позивачки, представник відповідача повідомляє, що у адвокатському запиті від 21.02.2023 представник позивача чітко зазначив, що просить надати копії заяв (скарг) ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , проте адміністрація школи не володіє копіями заяв вказаних адвокатом громадян, натомість, на ім`я директора школи надійшли письмові заяви ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 про випадки вчинення вчителем і класним керівником ОСОБА_1 психологічного та фізичного насилля над їх малолітніми дітьми та іншими учнями класу, що повторювались неодноразово.
Також зазначає, що ОСОБА_1 була поінформована щодо змісту Постанов Кабінету Міністрів України від 4 серпня 2021 р. № 843 «Деякі питання соціального захисту дітей, влаштованих на цілодобове перебування до закладів різних типів, форм власності та підпорядкування», від 1 червня 2020 року №585 «Про забезпечення соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах», що засвідчила особистим підписом. А так як можливим булером у заявах батьків була вказана вчителька ОСОБА_1 , яка виконує функції вчителя і класного керівника, та проводить з дітьми більшу частину часу під час уроків протягом першої половини дня, тому у випадку продовження нею виконання своїх посадових обов`язків ОСОБА_1 отримала б можливість продовжити чинити негативний вплив, що має характер булінгу, по відношенню до своїх учнів, що могло б призвести до ще більшої шкоди моральному та психологічному здоров`ю всіх учасників процесу (як жертв, так і спостерігачів); ОСОБА_1 могла чинити перешкоди вивченню випадку підозри про вчинення булінг Комісією з розгляду випадку булінгу (цькування) шляхом залякування, морального тиску або вмовляння та інших заходів впливу на можливих учасників і спостерігачів булінгу, а саме учнів 4 класу. Тому з метою припинення небезпечного впливу на підставі заяв батьків до визначення всіх обставин ситуації, що виникла, директором школи першочергово було прийнято рішення про тимчасове відсторонення ОСОБА_1 від виконання її посадових обов`язків наказом від 20.02.2023 №15, підписувати який вона відмовилась, про що був складений відповідний акт.
Окрім цього представник відповідача вказує, що вона повідомила ОСОБА_1 про необхідність пояснити ситуацію, що відбувається у класі, проте остання в усній формі відмовилась, про що був складений відповідний. Також в одноденний термін вона як директор повідомила про можливий факт вчинення булінгу щодо малолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в територіальний підрозділ Національної поліції України за місцем розташування спеціальної школи.
Вказує, що 21.02.2023  ОСОБА_1 ознайомилась з наказом про її відсторонення від 20.02.2023, про що свідчить її особистий підпис та 21.02.2023 адміністрація школи отримала копію витягу про відкриття кримінального провадження № 12023025050000046 від 21.02.2023, на підставі заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_6 про вчинення ОСОБА_1 психологічного та фізичного тиску по відношенню до їх дитини- ОСОБА_9 .
Представник відповідача вважає, що оскільки позивачка у справі вчинила насильницькі дії по відношенню до учнів 4-го класу, які є дітьми з особливими освітніми потребами, тобто дітьми з інвалідністю, про що було зазначено батьками цих дітей у письмових заявах та відкрито кримінальне провадження, то вона як керівник закладу з метою недопущення продовження протиправної поведінки видала оскаржуваний наказ. Даний наказ є таким актом індивідуальної дії, який спрямований на захист учасників освітнього процесу -здобувачів освіти від протиправного посягання на їхнє фізичне та психічне здоров`я з боку вчителя та класного керівника.
Зазначає, що в даному випадку учні є менш захищеним учасником освітнього процесу порівняно з учителем, особливо якщо врахувати стан їхнього здоров`я. Самостійно вжити дій до захисту своїх інтересів вони не здатні, тому потребують відповідного захисту. Виходячи з положень Закону України «Про освіту», лише керівник може вжити заходів реагування до педагогічних працівників.
Щодо посилання позивача на те, що у разі відсутності ухвали слідчого судді про відсторонення від посади, керівник закладу не може видавати оскаржуваний наказ, представник відповідача вважає, що заходи забезпечення кримінального провадження можуть вживатися до особи, яка має статус підозрюваного у кримінальному провадженні. Проте, з метою вирішення питання про повідомлення особі про підозру необхідно проведення ряду слідчих дій. Навчальний заклад не є потерпілою стороною у кримінальному провадженні, не може впливати на певні процеси та спонукати до прийняття рішень. Потерпілими є діти, які піддавались жорстокому поводженню, у яких є відповідно законні представники - батьки. Але, оскільки пред`явленню підозри має передувати збір доказів та перевірка їх об`єктивності, достовірності, відповідно вона як керівник має реагувати на ситуацію що склалася негайно, а саме здійснити можливі заходи для захисту здобувачів освіти.
Представник відповідача вважає, що в даному випадку має місце випадок, передбачений законодавством, якщо порівняти застосовуване в Україні відсторонення вчителів навчальних закладів від роботи у зв`язку з не проведенням профілактичного щеплення від COVID-19, яке зумовлено можливим нараженням на небезпеку учасників освітнього процесу, то вважає, що в даному випадку загроза учням є більш реальною, доведеною та існуючою, тому просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
19.06.2023 ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області, серед іншого, прийнято до розгляду та долучено до матеріалів даної цивільної справи заяву про зміну предмета позову, подану 02.05.2023 за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» представником позивача – адвокатом Арустамян А.Е., в якій остання просить суд:
- визнати незаконним та скасувати наказ Комунального закладу «Прибузька спеціальна школа» Вінницької обласної ради № 15К/тм від 20.02.2023 «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 »;
- визнати незаконним та скасувати наказ Комунального закладу «Прибузька спеціальна школа» Вінницької обласної ради № 16К/тм від 21.02.2023 «Про внесення змін до наказу «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 »;
- зобов`язати Комунальний заклад «Прибузька спеціальна шкода» Вінницької обласної ради, поновити ОСОБА_1 на посаді вчитель початкових класів Комунального закладу «Прибузька спеціальна школа»;
-стягнути з Комунального закладу «Прибузька спеціальна школа» Вінницької обласної ради середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20.02.2023 по день ухвалення рішення суду.
17.07.2023 представник відповідача КЗ «Прибузька спеціальна школа» - адвокат Чернілевська Р.В. через канцелярію суду подала відзив на позовну заяву з врахуванням зміненого предмету позову, в якому зазначила, що з приводу виявленого випадку булінгу з боку класного керівника 4 класу - ОСОБА_1 до різних органів та установ з метою дотримання інтересів учасників освітнього процесу було скеровано відповідні звернення та на підставі вказаних звернень було обстежено умови проживання дітей, про що складено Акт, також складено акти оцінки потреб дитини. Представник вказує, що акт оцінки потреб дитини ОСОБА_10 містить виклад пояснень учениці відносно того, що вона бачила як її вчителька ОСОБА_1 вчиняла булінг стосовно її однокласників. Акт оцінки потреб ОСОБА_11 містить інформацію, записану зі слів матері, що забравши дитину зі школи вона помітила що з дитиною щось трапилось та 13.02.2023, приїхавши додому син розповів, що його вчителька ОСОБА_1 його била по ногам і колола в лице, руки голками, ще дитина повідомила що інших дітей вона також била та роздягала і виганяла голими на коридор.
Окрім цього у акті оцінки потреб сім`ї учениці ОСОБА_12 , розділ 1 п.8 зазначено, що під час спілкування Надійка повідомила, що в Прибузькій школі під час процесу вчителька здійснювала психологічний тиск на неї та однокласників. Залякувала школярів, що їх вилучать з сімей, якщо діти повідомлять про булінг батькам. Зазначено зі слів психолога, що у ОСОБА_13 відсутня психологічна травма, але наявні залишкові негативні спогади про ситуацію в школі. 
Також представник вказує, що акт оцінки потреб ОСОБА_14 містить інформацію про те, що дівчинка проживає разом з бабусею - ОСОБА_15 , з матір`ю спілкується нечасто. Зі слів бабусі, ОСОБА_16 не відразу розповіла їй про ситуацію, що відбувалася у класі, дівчинка час від часу не хотіла відвідувати навчальний заклад, виявляла страх та тривожність. Зі слів дівчинки її класний керівник ОСОБА_17 інколи била та ображала її та однокласників, погрожувала, якщо дівчинка розповість ще комусь, -буде ще бити, а під час останнього випадку вчителька вколола її голкою в щічку.
Представник відповідача вказує, що виходячи з інформації про попереднє місце роботи позивача, було спрямовано запит до КЗ «Вінницький ліцей №22» з метою отримання інформації щодо позивача, зокрема її відносин з дітьми, проявів агресії тощо. Відповідно до отриманої на адвокатський запит інформації щодо періоду роботи та посади позивача у КЗ «Вінницький ліцей №22» надана інформація, що позивач працювала у період з 01.09.2006 по 19.08 2014 на посаді вчителя початкових класів, зазначено щодо низької науково-теоретичної та методичної підготовки позивача, відсутності професійної компетентності, не володіла сучасними методиками викладання предметів, не враховувала вікових особливостей молодших школярів, схильна до брехні.
У зв`язку із вищевикладеним та доданими до відзиву на позовну заяву, з врахуванням зміненого предмету позову документами, представник відповідача- адвокат Чернілевська Р.В. просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
18.08.2023 представник позивача – адвокат Арустамян А.Е. за допомогою системи «Електронний суд» скерувала відповідь на відзив, в якій зазначила, що надана відповідачем інформація з місця попередньої роботи позивача, яка її негативно характеризує, не є об`єктивною та спростовується характеристиками позивача з інших місць її роботи, зокрема із КЗ «Сосонський ліцей Вінницького району Вінницької області» та Селищенського ліцею «Гніванської міської ради».
Крім того, вважає, що не заслуговують на увагу протоколи батьківських зборів та колективні звернення, додані до відзиву, оскільки дані документи, які не є джерелом доказів, спрямовані на формування у суду негативної думки щодо позивача, що є фактично тиском на суд з боку відповідача. Водночас, враховуючи предмет позову, дані документи не стосуються предмету спору.
Вказує, що відсторонення від роботи це тимчасове позбавлення працівника, який перебуває у трудових правовідносинах із підприємством, можливості реального здійснення ним права на працю. Отже, будь-яке відсторонення має певний термін і повинно бути припинено після усунення причин, які його зумовили, натомість, надані документи не містять інформації про вжиття таких заходів.
Також представник позивача вказує, що окремої уваги заслуговує колективне звернення, надане відповідачем, зі змісту якого вбачаються претензії до ОСОБА_1 стосовно її поведінки протягом невизначеного часу. Разом з цим, майже весь колектив протягом невизначеного часу і до невизначеної дати (оскільки колективне звернення не датоване) жодного разу не звернувся до жодного органу із скаргою, особливо це стосується твердження про мобінг. Отже, інформація, викладена у колективному зверненні, є сумнівною. Щодо твердження у колективному зверненні про «відкриття кримінального провадження щодо дій ОСОБА_1 », то згідно відповіді Вінницької окружної прокуратури № 50-2381-23 від 05.06.23 на адвокатський запит адвоката О. Молявчика, Дерипаска Т.А. не є учасником кримінального провадження № 120230250500000046 від 21.02.23.
10.09.2024 в судовому засіданні представник відповідача КЗ «Прибузька спеціальна школа» - директор Змерзла М.Б. суду пояснила, що перший наказ від 20.02.2023 про відсторонення від роботи позивача ОСОБА_1 був сформульований зі слів поліції за фактом відкриття кримінального провадження від 21.02.2023, на підставі заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_6 від 20.02.2023, тому вона, як керівник навчального закладу з метою забезпечення безпеки дітей, видала даний наказ за вказівкою працівників поліції, оскільки у навчальному закладі навчаються діти з особливими потребами із легкою розумовою відсталістю, вони є дієздатними, але мають особливості, тому відносно них діє полегшена форма навчання. При цьому як на час винесення оскаржуваного наказу так і на даний час, вона не отримувала ані постанови, ані вироку суду про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення булінгу. Вказала, що на той час у КЗ «Прибузька спеціальна школа» працювала одна людина на посаді психолога та на посаді соціального педагога, з 2021 року на пів ставки по кожній посаді та звільнилася в серпні місяці 2024 року. Суду зазначила, що позивач ОСОБА_1 вийшла з декрету у кінці другого класу та почала навчати цих дітей та за час її роботи звернення від психолога, соціального педагога або вихователей про загальний стан дітей, ніяких не було. Також суду повідомила, що медсестра оглядає дітей щопонеділка, тобто кожний раз після того як вони повертаються із дому до школи, проте випадків побоїв, знущань або катувань дітей не було. Представник відповідача пояснила, що до 20 лютого 2023 року батьки напередодні в телефонному режимі скаржились на вчителя початкових класів ОСОБА_1 , щодо неналежної її поведінки як педагога, відносно їх дітей, при цьому з якого періоду все це почалось, діти повідомити не можуть з об`єктивних на це причин. Вказує, що оскільки ОСОБА_1 сама по собі досить емоційна, тому на відкритих уроках вони, як колеги, робили їй зауваження, при цьому діти були залякані та боялись про щось говорити. Діти були із ОСОБА_1 протягом тривалого часу та після розмови із ними іншого вихователя діти почали розповідати про знущання над ними класним керівником ОСОБА_1 . Суду пояснила, що вона як керівник закладу, в рекомендаціях зазначала ОСОБА_1 зменшити тон при спілкуванні із дітьми, також давала вказівки своєму заступнику ходити на уроки та спостерігати за її роботою, а також під час особистого обходу навчального закладу, зокрема 4 класу, класним керівником якого була ОСОБА_1 , запитувала у дітей чи все добре, на що вони відповідали, що так все добре.
04.10.2024 в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 допитана судом в якості свідка , суду пояснила, що вона розпочала свою трудову діяльність із серпня 2014 та за весь період роботи у неї склались дружні стосунки із колективом та керівництвом як попереднім так і теперішнім та за весь період роботи не було жодних нарікань від вихованців навчального закладу та їх батьків, як минулих так і теперішніх. Суду зазначила, що на початку повномасштабного вторгнення, була важка ситуація в державі, у зв`язку із чим вона неодноразово розмовляла із директором ОСОБА_18 питання про те, що якщо стане загроза життю і здоров`ю її неповнолітньої дитини, тому вона буде змушена покинути територію України, на що директор відповідала що вона не заперечує, але потрібно буде написати дві заяви про звільнення без дати та заяву про відпустку без збереження заробітної плати, на що вона (позивач) відповіла, що вийшов закон, який не забороняє проводити освітню діяльність з будь якої країни світу, тобто дистанційно. В подальшому, вона разом із своєю дитиною на початку квітня переткнула державний кордон України та повернулась назад в кінці травня 2022 року для того щоб завершити усі документальні питання, які потребують закінчення навчального року та після завершення трудової діяльності, закриття усіх документальних питань, вона пішла у відпустку та все було добре, вони із директором узгоджували усі питання щодо сховища, де вона також допомагала усім необхідним. 
Після того, як вона повернулася із відпустки та все було добре, жодних нарікань не було. Потім в січні 2023 року спалахнула пандемія вірусного захворювання невідомого походження, у зв`язку із чим діти перебували вдома на лікуванні та вона теж підхопила цей вірус і пішла на лікарняний. В період, коли вона була на лікарняному з 06.02.2023 по 10.02.2023 включно, вийшла на роботу, після вихідних, дітей не стало більше, буквально 3 дитини було в класі, а саме були ОСОБА_19 , ОСОБА_12 та ОСОБА_20 . Вказує, що на той період випав день закоханих, а також 16.02.2023 був всеукраїнський захід - День єдності, потім пройшли вихідні та після вихідних, а саме 20 лютого 2023 року вона приступила до роботи. Оскільки КЗ «Прибузька спеціальна школа» працює цілодобово, то колега вихователь яка приходить на підйом передає їй дітей, де не вистачає однієї дитини, а саме: ОСОБА_19 , тому позивач запитала у ОСОБА_21 де дитина, на що колега їй сказала, що вона одужала, їй краще та знаходиться в другому класі. Проте для неї це було не зрозуміло, оскільки вона є класний керівник і відповідає за дітей. Після чого, вона одразу зателефонувала директору, однак директор із незрозумілих їй причин не відповіла на дзвінок, тому вона зателефонувала до заступника ОСОБА_22 , яка в телефонному режимі сказала, що вона перебуває на лікарняному, після його вона зателефонувала ще одному заступнику ОСОБА_23 , однак остання не змогла прокоментувала дану ситуацію та повідомила що всі питання до директора ОСОБА_18 .
Зазначила, що коли почалась перерва, вона забрала дітей та пішла до директора ОСОБА_18 , щоб з`ясувати питання, чому ОСОБА_19 перебуває в іншому класі, на що вона повідомила позивача, щоб та йшла на своє місце працювати. Після проведення другого уроку, почалась велика перерва та вона провела дітей на сніданок і повернулась до директора, для з`ясування усіх обставин події що склалась, проте ОСОБА_18 сказала, що ніяких пояснень не надасть, та повторно сказала йти та працювати, тому позивач повернулася до робочого місця та продовжила працювати та в цей час пролунала повітряна тривога і вона із дітьми спустилися до сховища та продовжили освітній процес у бомбосховищі, це було близько 11:00 год. В подальшому в сховище прийшла секретар директора і повідомила що їй терміново потрібно з`явитись до директора. Коли позивач зайшла в приміщення школи, а саме в учительську, там сиділи 5 чоловіків в поліцейській формі та директор, які почали задавали їй запитання, проте вона не зрозуміла що коїться, на що їй повідомили, що вона знущається із дітей, а саме б`є їх та прив`язує їх до батареї. Крім того повідомили, що є заяви батьків, про те що вона катуєте, принижує дітей, застосовує до них фізичну силу, проте коли вона попросила ознайомитись із заявами, їй не дозволили цього зробити, натомість працівники поліції сказали, що вона буде свої права доказувати у суді. Далі працівниками поліції було складено на неї адміністративний протокол та попросили підписати його, проте вона відмовилась і написала коментар: «що даних дій не вчиняла і вини не визнає», розвернулась і пішла до дітей. 
Після відбою ще був один урок, потім прийшов вихователь, забрала дітей і повела їх далі по розкладу. В цей момент вона зателефонувала чоловікові, повідомила, що погано себе почуває, приїхав чоловік із другом, дали їй таблетки і воду. Далі, вона зібрала свої речі та пішла до директора ОСОБА_18 , яка казала зайти до секретаря, яка дала їй наказ датований 20.02.2023, про те що ОСОБА_1 відсторонена від роботи саме з 20 лютого 2023 року. Взявши цей наказ позивач повернулася до директора та запитала чому 20 лютого, оскільки сьогодні (20.02.2023) вона відпрацювала, у зв`язку із чим вона нічого не підсувала і пішла. Потім вона звернулась до адвокатів для отримання необхідних консультацій. У вівторок 21.02.2023, вона прийшла до навчального закладу, щоб проводити уроки, проте одразу в клас зайшла заступник ОСОБА_22 , яка ще вчора перебувала на лікарняному та запитала чому ОСОБА_1 прийшла на роботу, на що остання відповіла у неї триває освітній процес згідно плану, далі заступник повідомила, що дітей треба передати колезі, а їй ( ОСОБА_1 ) слід покинути територію навчального закладу, оскільки вона відсторонена. Далі вона пішла до адміністрації, де секретар дістала вчорашній наказ і попросила підписати, проте вона повторно відмовилась та одразу секретар дістала другий наказ датований 21.02.2023, який вона підписала та покинула заклад. Зазначила, що вона виходила на контакт з батьками ОСОБА_24 , телефонувала мамі і татові, просила про зустріч, проте вони відповіли, що її ( ОСОБА_1 ) місце в «тюрьмі». Через пару днів зустрічалась із ОСОБА_25 (мамою ОСОБА_13 ) та вона сказала, що заяви не писала, але підписала заяву яку диктували перед весняними канікулами. Потім поїхала до мами ОСОБА_19 , вийшла мама та вітчим та звідна старша сестра. Вони були здивовані, тому що нічого не писали, але зазначили, що щось там підписували. Окрім цього позивач зазначила, що вона поїхала до бабусі ОСОБА_26 , але вона віднеслася агресивно, повідомляла, що ОСОБА_1 винна, в тому що вона її внучку ОСОБА_16 била, колола та прив`язувала до батареї, підтвердженням чого у неї (бабусі ОСОБА_26 ) є відповідне відео. Також, позивач в даному судовому засідання повідомила, що вона зустрічалась із батьком ОСОБА_10 , при спілкування з яким, останній був вкрай здивований, він казав, що нічого не писав та не підписував.
Додатково суду повідомила, що до 20.02.2023 жодних нарікань, усних письмових звернень не було ні від дітей, їх батьків та адміністрації закладу; із батьками були нормальні стосунки, вони постійно були у контакті між собою, тобто була постійна комунікація, зокрема у чаті застосунку «Viber», а з дітьми були чудові стосунки, іноді діти не хотіли їхати на вихідні додому, адже їм більше подобалось знаходиться у навчальному закладі. Зазначила, що коли діти прижають в понеділок вранці або в неділю у ввечері та в понеділок в першу зміну, штатна медична сестра закладу ОСОБА_27 робила обхід по класам та вона ( ОСОБА_1 ) завжди наголошувала на тому, щоб не тільки оглядати дітей зовні, а робити повний огляд, адже діти після вихідних приїжджали із дому з синцями, про що вона одразу повідомляла про це керівництву закладу, та своїм колегам, а також повідомляла батькам дітей, які відповідали, що діти гралися, тому були з синцями.
Допитана в судовому засіданні 13.06.2025 свідок ОСОБА_28 , суду пояснила, що вона станом на 2022 рік працювала у КЗ «Прибузька спеціальна школа» на посаді вихователя 4 класу, та до її обов`язків входило: вияснити скільки дітей у класі, хто присутній, хто їде додому, уточнювала щодо домашніх завдань, які має виконати протягом дня, є також виховний план, згідно якого вона проводить години, бесіди, годує дітей, проводить самопідготовку, далі вільна година, відпочинок та ігри, розваги, далі підготовка до вечері, вечеря, прогулянка, відпочинок на вулиці, після чого вона разом із дітьми ідуть до спальні, далі купання, миття, переодягання, підготовка одягу до наступного дня, та о 21:00 відбій. Зазначила, що коли отримує дітей від вчителя та останній повідомляє про стан здоров`я дітей, то вона звертає на це увагу, а якщо не повідомляє, то протягом дня спостерігає за дітьми, вже в процесі взаємодії з ними та в разу необхідності звертається до психолога, при цьому взаємовідносини у неї з дітьми теплі та довірливі. Суду пояснила, що діти у 2022 - 2023 роках скаржилися на ОСОБА_1 та боялися її, оскільки вона могла кричати на дітей, багато задавала завдань та виділяла мало часу, виконати все було дуже важко, також були обмеження у часі, роз`яснення щодо виконання завдань та відведеного часу, не всі можуть вкластися у цей час, вони не встигають, діти всі дуже особливі, коли діти не встигають, то казали що боялися не виконати усі завдання, адже ОСОБА_1 буде на них кричати та карати, при цьому їй не відомо яким чином остання карала дітей. Зокрема, ОСОБА_12 казала що дуже боїться ОСОБА_1 , на що вона старалася казати дитині, що вчитель хороша, працює, старається, хоче щоб діти багато знали. Зазначила, що вона казала ОСОБА_1 , що дуже багато завдань, на що вона у відповідь зазначила: «нехай привчаються та виконують завдання», вона (позивач) намагалася індивідуально навчити щоб вони все це знали, проте для дітей це було непосильно, про що вона також повідомляла адміністрацію закладу. Також зазначила, що коли вона приймала дітей у вчителя, то зауважень щодо зовнішнього вигляду дітей у неї не було, водночас у січні 2023 року ОСОБА_29 одного разу розказувала, що вчителька штрикнула її кнопкою, після чого вона дитину повела до директора, та її оглядала медсестра проте чи вона робила письмові записи їй не відомо. Також про дану ситуацію вона в усному порядку повідомила бабусю ОСОБА_16 , коли та в п`ятницю прийшла за дитиною, оскільки протягом навчального тижня дівчинка залишалася у школі ночувати, а бабуся забирала її щосуботи, або раз у дві неділі. Вона вважала, що нічого страшного не відбулося, таким чином можливо трішки безвідповідально віднеслася до даної ситуації. Окрім цього, на запитання позивача ОСОБА_1 чому вона їй не повідомила про даний прикрий випадок одразу як дізналися, відповіла, що це було не одразу, а було тоді, коли ОСОБА_1 вже відсторонили від роботи. Вказала, що після відсторонення від роботи ОСОБА_1 , була інший вчитель. Доповнила, що їй також ОСОБА_30 , повідомила що ОСОБА_1 , зв`язувала їй ноги скотчем та не пускала у туалет. Вказала, що дівчинка відкрита, має вади, навчатися їй важко, вона не встигає за програмою, висловлюється частково зрозуміло, у неї були перепади настрою, у зв`язку із великим навантаженням.
23.09.2025 в судовому засіданні свідок ОСОБА_31 , суду показав, що він працює на посаді вчителя фізики, хімії та трудового навчання у КЗ «Прибузька спеціальна школа» та був присутній на відкритих уроках, які проводила ОСОБА_1 та у нього зауваження були лише до стилю ведення уроків, а саме вона дуже швидко і голосно розказувала навчальний матеріал, дуже багато було використано комп`ютера. Вказав, що свідком подій, вказаних батьками дітей у свої заявах він не був, та дізнався про це після винесення директором наказу про відсторонення ОСОБА_1 від роботи, а всі обставини про те, що ОСОБА_1 прив`язувала дітей скотчем до стільця, колола кнопкою, про що діти випадково пожалілися помічнику вихователя, він дізнався від своїх колег, оскільки працює вчителем у дітей старших класів. Окрім того повідомив, що до цього випадку йому нічого не було відомо про фізичне насилля ОСОБА_1 відносно дітей, їх залякування, проте певні розмови у навчальному закладі про це були, але ніяких дій з цього приводу не вживалося, оскільки скарг на класного керівника 4 класу ОСОБА_1 не надходило.
Допитана в судовому засіданні 23.09.2025 свідок ОСОБА_27 , суду пояснила, що вона працює у КЗ «Прибузька спеціальна школа» на посаді медичної сестри, та їй було відомо, що позивач ОСОБА_1 могла знущатися над дітьми, при цьому до неї діти не зверталися із скаргами щодо отриманих тілесних ушкоджень, а також нею щопонеділка проводився медогляд дітей по класах та тілесних пошкоджень чи синців виявлено не було. Вказала, що у ОСОБА_1 дуже бурхливий характер, вона наполягала на навчанні, іноді кричала на дітей, при цьому фізичного насильства зі сторони ОСОБА_1 воно не спостерігала, при цьому в класі була одна дівчинка ОСОБА_32 , яка щопонеділка плакала, проте ОСОБА_27 вважала, що вона засмучена була через те, що після вихідних поверталася з дому до школи на навчання. Характеризуючи дітей, зазначила, що дітки емоційні, вразливі, добрі, до кожного треба знайти свій підхід, вони дуже відверті, однак якщо вони злякалися чи бояться, то вони закривається у собі. Суду також пояснила, що про ситуацію яка склалась, вона дізналась після того як діти самі почали розказувати помічникам вихователів, про те що ОСОБА_1 постійно сварилася на них, зв`язувала ноги скотчем і руки, колола голкою, а також дуже сильно не любила ОСОБА_33 , тому вони боялися ОСОБА_1 але розповіли про фізичні насильства , вже після відсторонення останньої від роботи. Зазначила, що протягом тижня вона оглядала дітей, лише за наявності скарг, а також під час огляду щопонеділка індивідуального спілкування з дітьми не було, адже огляд відбувається у класі.
Допитаний в судовому засіданні 23.09.2025 свідок ОСОБА_21 , суду зазначила, що вона працює у КЗ «Прибузька спеціальна школа» на посаді вихователя, від дітей жодних скарг на класного керівника ОСОБА_1 не надходило, лише дівчинка ОСОБА_34 , чомусь називала ОСОБА_1 нецензурним словом, у зв`язку із чим вони зверталися до психолога та дівчинка постійно її відвідувала. Також зазначила, що дівчинка ОСОБА_10 , дуже часто під час занять перебувала на коридорі та чомусь плакала, що її ( ОСОБА_21 ) дуже насторожувало, проте діти не розкривалися та нічого їй не пояснювали. Одного разу ОСОБА_35 проявив агресію та кинув кружною у ОСОБА_1 , проте причини вказаної агресії їй не відомі та ОСОБА_36 в процесі розмови не повідомив. Зазначила, що зимою у 2023 році, вони готувалися разом із дітьми до свята, діти прикрасили свій клас, проте на наступний день, коли діти повернулися до класу їх коробки (вироби дітей) усі були в смітнику, проте до ОСОБА_1 щодо надання пояснень по даній ситуації, вона не зверталась. Вказала, що про знущання над собою класним керівником ОСОБА_1 , діти розповідали няні ОСОБА_37 , тому їй про дану ситуацію відомо зі слів няні. В подальшому, вона дізналась про прив`язування ОСОБА_38 скотчем до стільця та не пусканням ОСОБА_1 дитини у туалет, вона звернулася до директора ОСОБА_18 , після чого розпочалось службове розслідування, були запрошені соціальні служби та поліція. Також зазначила, що після того як розпочалось службове розслідування, їй стало відомо , що ОСОБА_1 проколола дівчинці ОСОБА_26 щічку кнопкою, внаслідок чого у дитини була рана, досить довго не загоювалася, про дану ситуацію дівчинка розказала іншому вихователю - ОСОБА_28 
03.07.2026 в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представники – адвокати Арустамян А.Е. та Молявчика О.В., підтримали позов з підстав зазначених у ньому, просили його задовольнити. Представник позивача адвокат Арустамян А.Е. додатково подала суду письмові пояснення в обґрунтування позовних вимог , а також зробила заяву про те, що потягом п`яти днів після ухвалення судом рішення нею буде подана заява про розподіл понесених позивачкою витрат на професійну правничу допомогу.
Представники відповідача КЗ «Прибузька спеціальна школа» - адвокат Чернілевська Р.В. та директор Змерзла М.Б. заперечували щодо позовних вимог, посили відмовити у їх задоволенні з підстав зазначених у відзиві на позов та своїх поясненнях.
Вислухавши представників сторін, свідків, вивчивши дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов є частково обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.
Судом установлено, що наказом №15К/тм від 20.02.2023 «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 », на підставі заяви та повідомлення про вчинення булінгу по відношенню до дітей від 20.02.2023 №45 «Про підозру вчинення булінгу», відсторонено від роботи вчителя початкових класів ОСОБА_1 з 21.02.2023 на час проведення слідства, щодо підозри у вчиненні булінгу (Т.а.с.8).
Також судом встановлено, що 21.02.2023 наказом №16К/тм «Про внесення змін до наказу «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 », внесено такі зміни: під час досудового розслідування відсторонити від роботи ОСОБА_1 без збереження заробітної плати з 21.02.2023 (дата відсторонення залишилась незмінною), а також внесено зміни до підстави наказу «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 від 20.02.2023 № 15», а саме підстава: кримінальне провадження органу досудового розслідування №12023025050000046: Підрозділ дізнання відділу поліції № 3 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області (Т.1 а.с.9).
З копії витягу з ЄРДР, судом установлено, що 21.02.2023 за письмовою заявою ОСОБА_2 внесено відомості в ЄРДР за №12023025050000046 про кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.126 ККУ, а саме заявниця повідомила, що класний керівник 4-го класу КЗ «Прибузька спеціальна школа» ОСОБА_1 систематично здійснює психологічний та фізичний тиск на її доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (Т.1а.с.10).
Згідно копії довідки №113 від 20.03.2023, виданої директором КЗ «Прибузька спеціальна школа», у 4 класі у якому на посаду вчителя початкових класів призначена ОСОБА_1 , у даний час навчається 9 учнів. З них 2 учні з початку навчального року перебувають за кордоном і їм організований дистанційний формат навчання, 7 учнів навчаються у школі з проживанням в пансіоні, а саме: ОСОБА_29 , ОСОБА_39 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_19 , ОСОБА_34 та ОСОБА_10 (а.с.30).
Всі учні класу мають особливі освітні потреби, з них - 5 дітей з інвалідністю, 1 учениця має статус внутрішньо-переміщеної особи. Всі учні навчаються за програмою для дітей з особливими освітніми потребами, потребують корекційно-розвиткової роботи, соціально-психологічного супроводу, особливого підходу. Гранична наповнюваність учнів у класах спеціальної школи становить 12 осіб (згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 06 березня 2019 року № 221 «Про затвердження Положення про спеціальну школу та Положення про навчально-реабілітаційний центр» та Статуту школи).
Вищевказане також підтверджується копіями наказів про зарахування дітей до списку учнів КЗ «Прибузька спеціальна школа» (Т.1 а.с.31-37) та копіями висновків про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини ( Т. 1 а.с.38-57).
20.02.2023 батьки дітей, а саме: ОСОБА_38 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_19 та ОСОБА_26 на ім`я директора КЗ «Прибузька спеціальна школа» - Змерзлої М.Б. подали письмові заяви, в яких повідомили про психологічний та фізичний тиск на їх дітей класним керівником ОСОБА_1 , про що свідчать копії вищевказаних заяв (Т.1 а.с.58-63).
Протоколом засідання комісії з розгляду випадків підозри булінгу №2 від 01.03.2023 прийнято рішення про наявність обставин, що обґрунтовують інформацію, зазначену у заявах та погоджено «План додаткових заходів з профілактики булінгу в школі» та «План усунення негативних наслідків можливого булінгу в колективі 4 класу» ( Т.1 а.с.69-71), про що в подальшому також винесено відповідний наказ директора КЗ «Прибузька спеціальна школа» ( Т.1 а.с.72).
Згідно відповіді Вінницької окружної прокуратури № 50-2381-23 від 05.06.23 на адвокатський запит адвоката Молявчика О.В. судом встановлено , що ОСОБА_1 не є учасником кримінального провадження № 120230250500000046 від 21.02.2023 відомості про яке внесені органом поліції на підставі заяв гр. ОСОБА_2 , ОСОБА_6 .
З копії довідки за результатами опитування із застосуванням спеціального технічного пристрою – комп`ютерного поліграфа від 02.03.2023, судом убачається, що 02.03.2023 було проведено опитування громадянки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно якого факт психологічного та фізичного тиску на дітей класним керівником ОСОБА_1 не підтверджено ( Т.1 а.с.123-127).

Застосовуючи норми матеріального та процесуального права, суд виходить з такого.
Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. 
На підставі ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 43 Конституції кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; громадянам гарантується захист від незаконного звільнення; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Зміст права на працю, закріпленого положеннями частин першої і другої статті 43 Конституції України, крім вільного вибору праці, включає також відповідні гарантії реалізації цього права. Незалежно від підстав виникнення трудових правовідносин держава зобов`язана створювати ефективні організаційно-правові механізми для реалізації трудових правовідносин на рівні закону, а відсутність таких механізмів нівелює сутність конституційних прав і свобод працівника.
Не може бути дискримінації у реалізації працівниками трудових прав. Порушення їх рівності у трудових правах та гарантіях є недопустимим, а будь-яке обмеження повинне мати об`єктивне та розумне обґрунтування і здійснюватися з урахуванням та дотриманням приписів Конституції України та міжнародних правових актів (абзаци перший і п`ятий підпункту 2.2 пункту 2, абзац дванадцятий пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України у справі за конституційною скаргою ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 40 Кодексу законів про працю України від 4 вересня 2019 року №6-р(II)/2019).
Стаття 2 Кодексу законів про працю також передбачає основні трудові права працівників. Право громадян України на працю - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку.
Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Працівники мають право на відпочинок відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право на здорові і безпечні умови праці, на об`єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку, на участь в управлінні підприємством, установою, організацією, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу в разі безробіття, на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством, та інші права, встановлені законодавством.
Згідно ст.233 КЗпП України у районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівника чи власника або уповноваженого ним органу, коли вони не згодні з рішенням комісії по трудових спорах підприємства, установи, організації (підрозділу).
Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Правові підстави відсторонення працівника від роботи власником або уповноваженим органом визначені статтею 46 КЗпП України.
Так, відсторонення працівників від роботи роботодавцем допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.
У правовому висновку , викладеному у постанові від 24 січня 2024 року Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду ( справа № 727/4355/22 ,провадження № 61-8908св23) заначено, що відсторонення працівника від роботи - це призупинення виконання ним своїх трудових обов`язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених законодавством, що, як правило, відбувається з одночасним призупиненням виплати йому заробітної плати.
При відстороненні трудові відносини працівника з роботодавцем не припиняються, тобто працівник не звільнений з роботи, а лише тимчасово не допускається до виконання своїх трудових обов`язків.
Відсторонення від роботи можливе лише у випадках, що передбачені законодавством. Про це оголошується наказом або розпорядженням керівника підприємства, установи чи організації, і про це працівник повинен бути повідомлений. Термін відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Працівник має право оскаржити наказ про відсторонення від роботи у встановленому законом порядку.
Відсторонення не має на меті покарання працівника, це особливий тимчасовий захід, що має попереджувальний характер. Воно триває або до встановлення юридичного факту, зазначеного в законі, або до припинення обставин, що призвели до відсторонення, або до вирішення питання про подальшу долю відстороненого працівника.
Отже, за суттю відсторонення від роботи є попереджувальним заходом, який застосовується роботодавцем для запобігання настанню негативних наслідків.
Предметом доказування у даній справі входить обставина наявності або відсутності підстави для відсторонення від роботи ОСОБА_1 .
За змістом статті 46 КЗпП України допускається відсторонення працівника або у випадках, перелічених у статті, або в інших випадках, які повинні бути також передбачені певним нормативним документом.
Такої підстави відсторонення як проведення слідства, щодо підозри у вчиненні булінгу нормами статті 46 КЗпП України не передбачено.
Слід наголосити, що правовою підставою відсторонення від посади під час досудового розслідування є рішення слідчого судді чи суду під час судового провадження та регламентовано ст.154 КПК України.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини вислів "згідно із законом" у пункті 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, зокрема, щоб оскаржуваний захід мав певне підґрунтя у національному законодавстві; він також стосується якості закону, про який ідеться, вимагаючи, щоб він був доступний для зацікавленої особи, яка, окрім того, повинна мати можливість передбачити наслідки його дії щодо себе, та відповідав принципові верховенства права. Отже, конструкція "згідно із законом" передбачає inter alia, що формулювання національного законодавства повинне бути достатньо передбачуваним, щоб дати особам адекватну вказівку щодо обставин та умов, за яких державні органи мають право вдатися до заходів, що вплинуть на їхні конвенційні права. Крім того, законодавство повинне забезпечувати певний рівень юридичного захисту проти свавільного втручання з боку державних органів. Існування конкретних процесуальних гарантій є у цьому контексті необхідним. Те, які саме гарантії вимагатимуться, певною мірою залежатиме від характеру та масштабів зазначеного втручання (див. рішення від 09 січня 2013 року у справі "Олександр Волков проти України", заява № 21722/11).
Таким чином, суд дійшов висновку , що оспорювані накази директора Комунального закладу «Прибузька спеціальна школа» Вінницької обласної ради № 15К/тм від 20.02.2023 «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » та № 16К/тм від 21.02.2023 «Про внесення змін до наказу «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 », не ґрунтуються на нормі закону. 
При цьому доводи представника відповідача ОСОБА_18 про те, що вона згідно до положень Закону України «Про освіту», як керівник може вжити заходів реагування до педагогічних працівників, а тому винесла оспорювані накази, оскільки позивачка у справі вчинила насильницькі дії по відношенню до учнів 4-го класу, які є дітьми з особливими освітніми потребами, отже менш захищеними порівняно з учителем, оскільки вони самостійно вжити дій до захисту своїх інтересів не здатні через стан їхнього здоров`я, однак потребували відповідного захисту ( при цьому , представник посилається на порівняння застосовування в Україні відсторонення вчителів навчальних закладів від роботи у зв`язку з не проведенням профілактичного щеплення від COVID-19, яке зумовлено можливим нараженням на небезпеку учасників освітнього процесу), суд вважає хибними.
Судом встановлено та представниками відповідача не спростовано, що як на час винесення оспорюваних наказів так і на час ухвалення судом рішення по даній справі в справі відсутні будь-які належні , допустимі , достатні та достовірні докази про те, що позивачка по з`ясованими судом обставинам справи, притягалася до юридичної відповідальності по одній із підстав: ст.173-4 КУпАП, ст.126 КК України, ст.147 КЗпП України, або до неї застосовувалися положення ст.154 КПК України.
Окрім вказаного, в Україні відсторонення вчителів навчальних закладів від роботи у зв`язку з не проведенням профілактичного щеплення від COVID-19, регламентовано безпосередньо діючим законодавством: пунктами "б", "г" статті 10 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" (Закон № 2801-XII) ; Частиною першою статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" (Закон № 1645-ІІІ); Наказом МОЗ від 04 жовтня 2021 року № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням ; Наказом МОЗ від 01 листопада 2021 року № 2393 "Про затвердження змін до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням", який набрав чинності 09 грудня 2021 року.
Отже, виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про визнання незаконними та скасування наказів Комунального закладу «Прибузька спеціальна школа» Вінницької обласної ради за № 15К/тм від 20.02.2023 «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » та за № 16К/тм від 21.02.2023 «Про внесення змін до наказу «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 ».
При цьому у задоволенні повної вимоги позивачки про поновлення її на роботі, слід відмовити виходячи з такого.
Як суд вказував вище, відсторонення не має на меті покарання працівника, це особливий тимчасовий захід, що має попереджувальний характер. Воно триває або до встановлення юридичного факту, зазначеного в законі, або до припинення обставин, що призвели до відсторонення, або до вирішення питання про подальшу долю відстороненого працівника. Отже, за суттю відсторонення від роботи є попереджувальним заходом, який застосовується роботодавцем для запобігання настанню негативних наслідків.
Так у правовому висновку , викладеному постанові від 17 вересня 2025 року Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду (справа № 127/2477/22, провадження № 61-6028св22), зазначено, що при відстороненні трудові відносини працівника з роботодавцем не припиняються, однак при цьому працівник тимчасово не допускається до виконання своїх трудових обов`язків. Такий висновок викладений також Верховним Судом у постанові від 19 червня 2024 року у справі № 507/2121/21 (провадження № 61-17388св23).
Отже враховуючи викладене, підстав для поновлення позивачки на роботі відсутні.
При цьому , суд вважає за необхідне зобов`язати Комунальний заклад «Прибузька спеціальна школа» Вінницької обласної ради, допустити позивачку до роботи.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Отже, усі інші приведені доводи учасників справи в ході розгляду справи, суд не вважає за необхідне аргументувати конкретно кожний , оскільки вони є процедурними та не вливають на висновки ухваленого судом рішення.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», якщо буде встановлено, що на порушення ст. 46 КЗпП роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (ст. 235 КЗпП). При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (п. п. 20, 21 постанови Пленуму).
Відповідно до пункту 2 наведеного Порядку, у випадку нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо у працівника відсутній розрахунковий період, то середня заробітна плата обчислюється відповідно до абзаців третього - п`ятого пункту 4 цього Порядку.
Згідно з пунктом 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Відповідно до копії довідки КУ «Прибузька спеціальна школа» Вінницької обласної ради №436 від 30.09.2024, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає – 552,28 грн.
Отже, розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 20.02.2023 по 08.07.2026 ( повний робочий день), є наступним: 552,28 грн. х 884 дні вимушеного прогулу дорівнює 487 663,24 грн. 
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.
Враховуючи середню кількість робочих днів у червні місяці 2026 року, тому суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 12150 , 16 грн. (22 х 552,28 грн.)
Згідно до ст. 141 ЦПК України, позивача звільнено від сплати судового збору за подачу даного позову до суду, тому на підставі п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», він підлягає стягненню в дохід держави з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у загальному розмірі 5950 гривень 23 копійки, з яких : 1073 гривні 60 копійок за позовні вимоги немайнового характеру, пов`язані між собою та в розмірі 4876 гривень 63 копійки за позовну вимогу майнового характеру.
Керуючись ст.ст.141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Комунального закладу «Прибузька спеціальна школа» про скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - задовольнити частково.
Визнати незаконним та скасувати наказ Комунального закладу «Прибузька спеціальна школа» Вінницької обласної ради № 15К/тм від 20.02.2023 «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 ».
Визнати незаконним та скасувати наказ Комунального закладу «Прибузька спеціальна школа» Вінницької обласної ради № 16К/тм від 21.02.2023 «Про внесення змін до наказу «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 ».
Зобов`язати Комунальний заклад «Прибузька спеціальна школа» Вінницької обласної ради, допустити ОСОБА_1 до роботи.
Стягнути з Комунального закладу «Прибузька спеціальна школа» Вінницької обласної ради (код ЄДРПОУ 21725523) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання: АДРЕСА_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20.02.2023 по 08.07.2026 в загальному розмірі 487 663,24 гривень (чотириста вісімдесят сім тисяч шістсот шістдесят три гривні 24 копійок).
У задоволенні позовної вимоги про поновлення позивача на роботі- відмовити.
Стягнути з Комунального закладу «Прибузька спеціальна школа» Вінницької обласної ради (код ЄДРПОУ 21725523) на користь держави судовий збір в розмірі 1073 ( ода тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок за позовні вимоги немайнового характеру, пов`язані між собою та в розмірі 4876 ( чотири тисячі вісімсот сімдесят шість) гривень 63 копійки за позовну вимогу майнового характеру, а в загальному розмірі - 5950 ( п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят ) гривень 23 копійки.
Допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць , в розмірі 12150 ( дванадцять тисяч сто п`ятдесят ) гривень 16 копійок.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Вінницького апеляційного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду проголошено 09.07.2026 о 09.20 год.

Суддя:     Олена САЄНКО