ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2026 року | Справа №160/22668/26

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ремез К.І. 
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

29.07.2026 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 10.07.2026 № 045750038472;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», період роботи з 18.02.1991 по 01.09.1998 на посаді вчителя математики та інформатики та період роботи на посаді методиста на час відпустки по догляду за дитиною постійного працівника з 02.12.2002 по 31.08.2006;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити та виплатити ОСОБА_1 разову грошову допомогу відповідно до п.7-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в розмірі десяти місячних пенсій.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач досягла пенсійного віку й отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 02.07.2026 вона звернулася до відповідача із заявою про перерахунок пенсії та виплату грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій, передбаченої пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» цього Закону, однак рішенням від 10.07.2026 № 045750038472 їй у цьому відмовлено через недостатність страхового стажу на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років. Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки період її роботи з 18.02.1991 по 01.09.1998 на посаді вчителя підтверджений трудовою книжкою, а посада методиста, яку вона обіймала з 02.12.2002 по 31.08.2006 у позашкільному навчальному закладі, є посадою педагогічного працівника, право якого на пенсію за вислугу років передбачене Законом України «Про позашкільну освіту», що має вищу юридичну силу за постанову Кабінету Міністрів України. З урахуванням цих періодів її стаж на відповідних посадах перевищує 30 років.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.07.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі; до участі у справі як другого відповідача залучено Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами з 31.08.2026, відповідачам установлено строк для подання відзиву на позов.
13.08.2026 Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області подало відзив на позовну заяву, в якому просило відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Відповідач зазначив, що право особи на грошову допомогу в розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю необхідного спеціального страхового стажу роботи на визначених законодавством посадах, виходом на пенсію саме з таких посад та неотриманням особою до цього будь-якого іншого виду пенсії, а страховий стаж позивача на таких посадах становить 23 роки 7 місяців 7 днів. Період роботи з 02.12.2002 по 31.08.2006 не зараховано, оскільки Переліком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909, у позашкільних закладах освіти не передбачено посади методиста, а період роботи з 18.02.1991 по 01.09.1998 через відсутність довідки про перебування у відпустках по догляду за дитиною до трирічного віку та без збереження заробітної плати. Крім того, відповідач зазначив, що вимога про виплату грошової допомоги є передчасною, оскільки рішення про перерахунок пенсії не приймалося.
Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відзиву на позовну заяву не подало.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV).
02.07.2026 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області із заявою № 14245 про перерахунок пенсії, а саме про допризначення у зв`язку з наданими додатковими документами, у тому числі про призначення грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 10.07.2026 № 045750038472 позивачу відмовлено в перерахунку пенсії згідно із заявою № 14245 від 02.07.2026 в частині призначення грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій.
У цьому рішенні зазначено, що страховий стаж, який визначає право на виплату грошової допомоги, на дату досягнення пенсійного віку складає 23 роки 7 місяців 7 днів (зараховано періоди з 18.09.1999 по 01.11.2002, з 01.09.2006 по 31.07.2019, з 09.08.2019 по 31.08.2019, з 02.09.2019 по 31.05.2026). До такого стажу не зараховано період роботи з 02.12.2002 по 31.08.2006, оскільки згідно з розділом «1. Освіта» Переліку № 909 у позашкільних закладах освіти не передбачено посади методиста, а також період роботи з 18.02.1991 по 01.09.1998, оскільки відсутня довідка про перебування заявниці у відпустках по догляду за дитиною до трирічного віку та без збереження заробітної плати.
Згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_1 , заповненої 17.01.1989, позивач з 18.02.1991 призначена вчителем математики середньої школи № 54 на період декретної відпустки постійного вчителя математики, з 02.02.1993 призначена вчителем математики та інформатики цієї школи постійно; 01.09.1998 звільнена з роботи за власним бажанням за статтею 38 Кодексу законів про працю України, 02.12.2002 прийнята на посаду методиста Будинку дитячої творчості на час відпустки по догляду за дитиною постійного працівника, 01.09.2006 переведена на посаду керівника гуртка цього закладу у зв`язку з виходом на роботу основного працівника, 01.09.2008 переведена на посаду заступника директора з навчально-виховної роботи Будинку дитячої творчості, який 18.11.2009 перейменовано на комунальний позашкільний навчальний заклад «Будинок дитячої творчості», з 02.09.2019 і на день досягнення пенсійного віку працює на посаді вчителя математики закладу освіти комунальної форми власності - ліцею Дніпровської міської ради.
Записів про перебування позивача у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку або у відпустці без збереження заробітної плати в період з 18.02.1991 по 01.09.1998 трудова книжка не містить.
Не погоджуючись із рішенням від 10.07.2026 № 045750038472, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає про таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом «е» статті 55 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.
Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1191 (далі – Порядок № 1191).
Відповідно до пункту 2 Порядку № 1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону № 1788-XII, що передбачені, зокрема, переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 (далі – Перелік № 909).
Пунктом 5 Порядку № 1191 визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону № 1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону № 1788-XII, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
За усталеною позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 15.06.2022 у справі № 200/854/19-а, від 22.02.2024 у справі № 260/323/20 та від 21.03.2024 у справі № 580/2737/23, право на зазначену грошову допомогу виникає за сукупності трьох умов: станом на день досягнення пенсійного віку особа працювала в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону № 1788-XII; пенсія призначається особі вперше; станом на день досягнення пенсійного віку особа має страховий стаж на таких посадах (для жінок - 30 років).
Щодо періоду роботи з 18.02.1991 по 01.09.1998, суд зазначає таке.
Розділом «1. Освіта» Переліку № 909 у загальноосвітніх навчальних закладах передбачено, зокрема, посаду вчителя. Належність посади, яку обіймала позивач у цей період, до передбачених Переліком № 909 відповідач не заперечує: підставою для незарахування цього періоду в рішенні від 10.07.2026 названо виключно відсутність довідки про перебування заявниці у відпустках по догляду за дитиною до трирічного віку та без збереження заробітної плати.
Відповідно до частини першої статті 48 Кодексу законів про працю України та статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
За пунктами 1-3 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка; інші документи приймаються лише за відсутності трудової книжки або за відсутності в ній необхідних записів чи наявності неправильних або неточних записів про періоди роботи.
Записи трудової книжки позивача про роботу в період з 18.02.1991 по 01.09.1998 є послідовними, чіткими та містять усі необхідні відомості найменування закладу, посаду, дати призначення і звільнення та підстави внесення записів. Записів про перебування позивача у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку чи у відпустці без збереження заробітної плати трудова книжка не містить.
За частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Жодного доказу перебування позивача у зазначених відпустках у спірний період відповідач суду не надав. Вимагаючи від особи довідку про відсутність факту, наявність якого не підтверджена жодним документом, пенсійний орган фактично переклав на неї обов`язок доводити правомірність власного рішення, а незарахування періоду роботи ґрунтується на припущенні.
Суд ураховує, що в подібних правовідносинах Третій апеляційний адміністративний суд у постанові від 05.05.2026 у справі № 160/16146/25 та в постанові від 04.06.2026 у справі № 160/24339/25 виснував, що на особу не може перекладатися тягар доведення правдивості чи достовірності даних, зазначених у її трудовій книжці, а відсутність або неповнота відомостей у документах роботодавця не може бути підставою для виключення періодів роботи зі стажу, який дає право на відповідне пенсійне забезпечення.
За таких обставин період роботи позивача з 18.02.1991 по 01.09.1998 підлягає зарахуванню до стажу роботи на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788-XII.
Щодо періоду роботи з 02.12.2002 по 31.08.2006 на посаді методиста, суд зазначає наступне.
Розділом «1. Освіта» Переліку № 909 у позашкільних навчальних закладах передбачено посади директорів, їх заступників з навчально-виховної, навчальної, виховної роботи, завідуючих відділами (лабораторіями, кабінетами), художніх керівників, керівників гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи. Посада методиста в цьому розділі Переліку № 909 прямо не зазначена.
Водночас відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 21 Закону України від 22.06.2000 № 1841-III «Про позашкільну освіту» (далі – Закон № 1841-III) педагогічні працівники закладів позашкільної освіти мають право на пенсію за вислугою років за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років. Перелік посад педагогічних працівників системи позашкільної освіти встановлюється Кабінетом Міністрів України (частина друга статті 21 Закону № 1841-III).
Перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 № 963, як у редакції, чинній на час роботи позивача на спірній посаді, так і в чинній редакції відносить посаду методиста до посад педагогічних працівників.
Згідно з пунктом 3 розділу VIII «Прикінцеві положення» Закону № 1841-III до приведення законів України, інших нормативно-правових актів у відповідність до цього Закону вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Велика Палата Верховного Суду в постановах від 30.01.2019 у справі № 876/5312/17 і від 13.02.2019 у справі № 233/4308/17 дійшла висновку, що викладачі позашкільних навчальних закладів, які входять до структури освіти України, мають право на отримання пенсії за вислугу років. При цьому Велика Палата Верховного Суду виходила з того, що на спірні правовідносини поширюється також дія Переліку № 963, який відносить відповідну посаду до педагогічних, а за пунктом 3 розділу VIII «Прикінцеві положення» Закону № 1841-III до приведення інших нормативно-правових актів у відповідність до цього Закону вони застосовуються в частині, що не суперечить йому.
Наведений висновок застосовано Верховним Судом і в постанові від 05.06.2024 у справі № 300/2555/22, у якій Суд зазначив, що стаж роботи в позашкільному навчальному закладі має зараховуватись до пільгового стажу в розумінні пункту «е» статті 55 Закону № 1788-XII навіть попри те, що зазначена посада прямо не передбачена Переліком № 909.
Як установлено судом, у період з 02.12.2002 по 31.08.2006 позивач працювала на посаді методиста Будинку дитячої творчості - закладу позашкільної освіти комунальної форми власності, належність якого до позашкільних закладів освіти відповідач не заперечує та прямо зазначає в оскаржуваному рішенні. Посада методиста є посадою педагогічного працівника, а тому цей період також підлягає зарахуванню до стажу роботи на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788-XII.
З огляду на викладене рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 10.07.2026 № 045750038472 про відмову в перерахунку пенсії в частині призначення грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій прийняте без урахування всіх обставин, що мають значення, а отже, є протиправним.
Вирішуючи питання про спосіб захисту порушеного права, суд виходить з такого.
За пунктом 2 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, а за пунктом 4 частини другої цієї статті - про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідно до частини четвертої статті 245 цього Кодексу у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У разі якщо ухвалення рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Обчислення страхового стажу, який визначає право на виплату грошової допомоги, та визначення розміру такої допомоги віднесені до компетенції органу, що призначає пенсію. Оскаржуваним рішенням відповідач такого обчислення з урахуванням спірних періодів не здійснював, а розміру грошової допомоги не визначав. За цих умов належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача зарахувати спірні періоди до відповідного стажу та повторно розглянути заяву позивача з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні, а позовна вимога про зобов`язання призначити та виплатити грошову допомогу є передчасною й задоволенню не підлягає.
Суд ураховує, що саме такий спосіб захисту в подібних правовідносинах визнано належним Третім апеляційним адміністративним судом у постановах від 05.05.2026 у справі № 160/16146/25 та від 04.06.2026 у справі № 160/24339/25.
Оскаржуване рішення прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області, яке й розглядало заяву позивача, тому обов`язок вчинити зазначені дії покладається саме на цього відповідача. Такий висновок узгоджується з пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, за яким структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, визначається за принципом екстериторіальності. Підстав для покладення відповідних обов`язків на Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області суд не встановив.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За наслідками розгляду справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Як убачається з матеріалів справи, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1064,96 грн, що підтверджується квитанцією про сплату від 28.07.2026.
Оскільки заявлені позивачем вимоги немайнового характеру, спір за якими вирішено по суті на її користь, суд уважає за необхідне стягнути на користь позивача понесені нею судові витрати зі сплати судового збору в повному розмірі за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.
Відповідно до частини п`ятої статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. 2, 5, 9, 72, 77, 90, 139, 241, 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 10.07.2026 № 045750038472 про відмову ОСОБА_1 в перерахунку пенсії в частині призначення грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», період роботи з 18.02.1991 по 01.09.1998 на посаді вчителя математики та інформатики і період роботи з 02.12.2002 по 31.08.2006 на посаді методиста.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 № 14245 від 02.07.2026 в частині призначення грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (54008, м. Миколаїв, вул. Морехідна, буд. 1, код ЄДРПОУ 13844159) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1064,96 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.І. Ремез