ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа №752/31879/25
Провадження №2/338/918/26
06 липня 2026 року селище Богородчани
Богородчанський районний суд Івано-Франківської області в складі: головуючого судді Куценка О. О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Богородчани в порядку спрощеного позовного провадження (з повідомленням без виклику сторін) цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №16.06.2025-100002745 від 17 червня 2025 року у розмірі 33 450 грн, а також понесених судових витрат.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 17 червня 2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №16.06.2025-100002745, який укладено в електронній формі шляхом прийняття відповідачем пропозиції про укладення кредитного договору з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до умов кредитного договору відповідачу було надано кредит у розмірі 15 000 грн на строк 168 днів, з датою повернення кредиту 01 грудня 2025 року. Договором передбачено процентну ставку «Стандарт» у розмірі 1 % за один день користування кредитом, яка застосовується протягом перших чергових періодів користування кредитом, та процентну ставку «Економ» у розмірі 0,5 % за один день користування кредитом, яка застосовується у наступних чергових періодах.
Також умовами договору передбачено комісію, пов`язану з наданням кредиту, комісію за обслуговування кредитної заборгованості та неустойку у разі порушення позичальником зобов`язань за договором.
Позивач зазначає, що кредитні кошти були фактично надані відповідачу шляхом перерахування 17 червня 2025 року на електронний платіжний засіб, зазначений відповідачем при укладенні договору, у зв`язку з чим кредитодавець свої зобов`язання за договором виконав належним чином.
Позивач вказує, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, кредитні кошти у встановлений договором строк не повернув, проценти та інші платежі не сплатив. При цьому позивачем у розрахунку враховано часткову сплату відповідачем 12 000 грн від 11 вересня 2025 року.
Згідно з поданим позивачем розрахунком, станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача становить 33 450 грн, яка складається з: 15 000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 7 950 грн - проценти за користування кредитом; 750 грн - комісія, пов`язана з наданням кредиту; 2 250 грн - додаткова комісія за обслуговування кредитної заборгованості; 7 500 грн - неустойка.
07 травня 2026 року ухвалою судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області цивільну справу №752/31879/25 за позовною заявою ТОВ «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості направлено до Богородчанського районного суду Івано-Франківської області за підсудністю.
28 травня 2026 року справа надійшла до Богородчанського районного суду Івано-Франківської області.
Ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 28 травня 2026 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 06 липня 2026 року.
Представник позивача у позовній заяві просила розглянути справу без участі позивача та його представника, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, відзиву на позовну заяву не подав, доказів повного або часткового погашення заборгованості, заперечень проти позову чи контррозрахунку заборгованості суду не надав.
Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлявся про розгляд справи, відзиву не подав, а позивач не заперечував проти заочного вирішення справи, суд відповідно до ст. 280 ЦПК України ухвалив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив такі обставини.
Судом установлено, що 17 червня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №16.06.2025-100002745.
З матеріалів справи вбачається, що договір укладено в електронній формі шляхом акцепту відповідачем пропозиції позивача про укладення кредитного договору з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Надані позивачем документи підтверджують, що під час укладення кредитного договору відповідач пройшов електронну ідентифікацію, а кредитні кошти у розмірі 15 000 грн були перераховані на зазначений ним електронний платіжний засіб.
Відповідно до умов кредитного договору сума кредиту становить 15 000 грн, строк користування кредитом - 168 днів, дата повернення кредиту - 01 грудня 2025 року.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачем 11 вересня 2025 року здійснено часткову сплату за кредитним договором у розмірі 12 000 грн. Позивач зазначає, що цей платіж враховано ним при формуванні довідки-розрахунку заборгованості та визначенні суми позовних вимог. Водночас із наданого розрахунку вбачається, що після такого зарахування позивач визначив залишок заборгованості у розмірі 33 450 грн, з яких 15 000 грн - основний борг, 7 950 грн - проценти, 750 грн - комісія, пов`язана з наданням кредиту, 2 250 грн - додаткова комісія за обслуговування кредитної заборгованості, 7 500 грн - неустойка.
Разом з цим, розрахунок наданий позивачем не розкриває порядку зарахування платежу від 11 вересня 2025 року. У зв`язку з цим суд оцінює кожну заявлену складову заборгованості окремо, виходячи з наданих доказів, умов договору та вимог закону.
Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, що виникають із кредитного договору та регулюються нормами Цивільного кодексу України, Закону України «Про електронну комерцію» та Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона, боржник, зобов`язана вчинити на користь другої сторони, кредитора, певну дію, зокрема сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають із підстав, установлених ст. 11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів.
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти, оферти, однією стороною та її прийняття, акцепту, другою стороною.
Згідно з ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису, зокрема електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Таким чином, надані позивачем докази підтверджують укладення між сторонами кредитного договору в електронній формі. Відповідачем не подано доказів на спростування факту укладення договору, отримання кредитних коштів або використання одноразового ідентифікатора при підписанні договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа, кредитодавець, зобов`язується надати грошові кошти, кредит, позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною, а розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Судом установлено, що позивач надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 15 000 грн, однак відповідач у встановлений договором строк кредит не повернув, договірні проценти не сплатив у повному обсязі, доказів належного виконання зобов`язань за кредитним договором суду не подав.
Відповідачем не надано відзиву на позовну заяву, не подано заперечень щодо факту укладення договору, отримання кредитних коштів, розміру тіла кредиту, періоду нарахування процентів, а також не надано власного розрахунку заборгованості.
Щодо стягнення основного боргу та процентів за користування кредитом
З розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість відповідача за тілом кредиту становить 15 000 грн, а заборгованість за процентами за користування кредитом - 7 950 грн.
Умовами кредитного договору передбачено процентну ставку «Стандарт» у розмірі 1 % за один день користування кредитом та процентну ставку «Економ» у розмірі 0,5 % за один день користування кредитом. Проценти розраховуються шляхом множення суми кредиту або залишку кредиту на кількість днів користування кредитом та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді.
Оцінюючи обґрунтованість заявлених до стягнення процентів, суд враховує положення Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ч. 4 ст. 8 цього Закону денна процентна ставка розраховується у процентах за формулою, визначеною законом, з урахуванням загальних витрат за споживчим кредитом, загального розміру кредиту та строку кредитування у днях. Згідно з ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 %.
Матеріали справи містять погоджені сторонами умови договору та паспорт споживчого кредиту, у яких відображено розмір процентної ставки, загальні витрати за споживчим кредитом, строк кредитування та орієнтовну денну процентну ставку. Заявлені позивачем до стягнення договірні проценти у розмірі 7 950 грн не спростовані відповідачем, а доказів неправильності їх нарахування суду не надано.
За таких обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 15 000 грн основного боргу та 7 950 грн процентів за користування кредитом є обґрунтованими і підлягають задоволенню.
Щодо стягнення комісій
Позивач також просить стягнути з відповідача 750 грн комісії, пов`язаної з наданням кредиту, та 2 250 грн додаткової комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Суд не знаходить підстав для задоволення позову в цій частині.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» для цілей обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом можуть включатися, зокрема, проценти, комісії та інші обов`язкові платежі, пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Разом з тим можливість включення комісії до загальних витрат за споживчим кредитом сама по собі не означає безумовної обґрунтованості її стягнення у судовому порядку та не звільняє кредитодавця від обов`язку довести правову підставу такої комісії, її відповідність закону, самостійний характер відповідної послуги та фактичне надання такої послуги споживачу.
За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України основним обов`язком кредитодавця за кредитним договором є надання позичальнику грошових коштів у розмірі та на умовах, установлених договором, тоді як основним обов`язком позичальника є повернення кредиту та сплата процентів.
Комісія, пов`язана з наданням кредиту, за своєю правовою природою фактично встановлена за вчинення кредитодавцем дій, які становлять зміст його власного основного договірного обов`язку - надання кредитних коштів. Надання кредиту не є окремою самостійною послугою, яку позичальник додатково замовляє в кредитодавця понад сам кредитний договір.
Суд враховує, що позивач не надав належних і достатніх доказів того, що комісія за надання кредиту у розмірі 750 грн є платою за окрему, самостійну, фактично надану відповідачу послугу, яка не охоплюється самим обов`язком кредитодавця з надання кредиту.
Щодо додаткової комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2 250 грн, то з умов договору вбачається, що така комісія встановлена за організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, забезпечення можливості здійснювати платежі онлайн, відновлення забутого паролю, інформування про дати сплати чергового платежу, консультаційні послуги та інші подібні дії, пов`язані з обслуговуванням кредитної заборгованості.
Однак матеріали справи не містять доказів того, що відповідач фактично замовляв, отримував або використовував зазначені послуги, а також доказів того, що такі дії є окремими самостійними послугами, які не входять до звичайної організаційної діяльності кредитодавця при супроводженні виданого ним кредиту.
Нарахування такої комісії не може ґрунтуватися лише на загальному формулюванні договору без підтвердження фактичного надання відповідачу конкретних додаткових або супутніх послуг, які мають самостійну споживчу цінність для позичальника.
Крім того, у матеріалах справи відсутні докази того, що розмір таких комісій є співмірним вартості фактично наданих послуг та що позивач поніс відповідні витрати саме у зв`язку з наданням відповідачу таких послуг.
Відповідно до ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 13 та ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Ризик ненадання доказів несе сторона, яка посилається на відповідні обставини.
За таких обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 750 грн комісії, пов`язаної з наданням кредиту, та 2 250 грн додаткової комісії за обслуговування кредитної заборгованості є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Щодо стягнення неустойки
Позивач також просить стягнути з відповідача 7 500 грн неустойки.
Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою, штрафом, пенею є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
За своєю правовою природою неустойка є заходом відповідальності боржника за порушення зобов`язання, а не платою за правомірне користування кредитними коштами.
Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит, позику, банком або іншим кредитодавцем, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки, штрафу, пені за таке прострочення.
Цією ж нормою встановлено, що неустойка, штраф, пеня та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання, невиконання або часткове виконання за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем.
З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір укладено 17 червня 2025 року, тобто в період дії воєнного стану в Україні, а заявлена позивачем неустойка у розмірі 7 500 грн нарахована саме у зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання за кредитним договором.
Посилання позивача на умови договору щодо можливості нарахування неустойки не змінює її правової природи як відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання. Норма пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України є спеціальною нормою, яка безпосередньо звільняє позичальника від обов`язку сплати неустойки, штрафу, пені у період дії воєнного стану.
Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача 7 500 грн неустойки є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.
Таким чином, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню: з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 22 950 грн, яка складається з 15 000 грн основного боргу та 7 950 грн процентів за користування кредитом.
Щодо судових витрат
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Ціна позову становить 33 450 грн. Суд задовольняє позовні вимоги на суму 22 950 грн, що становить 68,61 % від заявлених позовних вимог.
Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 2 422 грн 40 коп. З огляду на часткове задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, а саме: 2 422 грн 40 коп * 68,61 % = 1 662 грн 01 коп.
Інші судові витрати, за відсутності належних доказів їх фактичного понесення та розміру на час ухвалення рішення суду, розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 259, 263-265, 274, 279, 280-282 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №16.06.2025-100002745 від 17 червня 2025 року у розмірі 22 950 грн 00 коп, що складається з: 15 000 грн 00 коп - заборгованість за тілом кредиту; 7 950 грн 00 коп - проценти за користування кредитом.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 662 грн 01 коп.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте Богородчанським районним судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення відповідач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому випадку строк на апеляційне оскарження рішення починає обчислюватися з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, установлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне найменування, ім`я сторін та інших учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», адреса місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, код ЄДРПОУ 37356833.
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Повний текст судового рішення складено 06 липня 2026 року.

Суддя: