Справа № 365/589/26 
Номер провадження: 2-а/365/8/26 

Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

31 серпня 2026 року селище Згурівка

Згурівський районний суд Київської області в складі:
головуючого - судді Хижного Р.В.
за участю секретаря судового засідання Середи Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду № 1 адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ :

22.06.2026 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області, в якому просить визнати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №7381143 від 15.06.2026 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП протиправною та скасувати її, а провадження у справі закрити.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15.06.2026 року працівником поліції Відділення поліції № 2 (м. Яготин) Бориспільського районного управління поліції ГУ НП в Київській області винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №7381143, якою притягнув позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, наклавши штраф у розмірі 3400 грн. Позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він здійснював рух на транспортному засобі, при цьому не мав права керування транспортними засобами відповідної категорії, чим порушив вимоги п. 2.1.а ПДР України, при цьому не мав поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 2.1.г ПДР України. Однак, позивач не погоджується з інкримінованими правопорушеннями, оскільки не порушував ПДР. Постанова не відображає дійсних обставин справи, оскільки факт керування позивачем транспортним засобом правниками поліції належними доказами доведено не було. Автомобілем ОСОБА_1 не керував та будь-якої функції водія не здійснював. Вважає, що постанова є необґрунтованою, протиправною та такою, що не відповідає вимогам закону, а тому підлягає скасуванню, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. 
Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 25.06.2026 позовну заяву залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 02.07.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено судове засідання, відповідачу надано строк для подання відзиву.
Представником ГУ НП в Київській області Жеребят`євим Д.С. надіслано до суд відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, оскільки позивач погоджується з викладеними у постанові обставинами справи, зазначаючи їх у своєму позові. Невизнання ОСОБА_1 вини у вчиненому правопорушення, слід розцінювати як спосіб уникнення відповідальності. Обставини, які б ставили під сумнів законність оскаржуваної постанови відсутні. 
В судове засідання учасники справи не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи.
Позивач у письмовій заяві, поданій до суду просив проводити розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує.
Представник відповідача у відзиві просив розглянути справу за відсутності представника відповідача.
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у зв`язку із неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.
Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акту чи окремих його положень.
Судом встановлено, що 15.06.2026 року відносно ОСОБА_1 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №7381143.
Відповідно до вище зазначеної постанови, ОСОБА_1 здійснював рух на транспортному засобі, при цьому не мав права керування транспортними засобами відповідної категорії, чим порушив вимоги п. 2.1.а ПДР України та вимоги ч. 2 ст. 126 КУпАП, при цьому не мав поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 2.1.г ПДР України та вимоги ч. 1 ст. 126 КУпАП. Справи про адміністративні правопорушення об`єднано згідно ч. 2 ст. 36 КУпАП. Остаточно дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 2 ст. 126 КУпАП, як керування транспортними засобом особою, яка не має права керувати таким транспортним засобом. Вказаною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведеним конституційним положенням кореспондує частина перша статті 8 Закону України «Про Національну поліцію».
Пунктом 8 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).
Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно з пунктом 2.1 а) ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Відповідно до ч.1 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» кожний громадянин, який досяг визначеного цим Законом віку, не має медичних протипоказань та пройшов повний курс навчання за відповідними програмами, може в установленому порядку отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії.
Частиною 9 статті 15 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України відповідно до Конвенції про дорожній рух діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України.
За ч. 2 ст. 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.126 КУпАП, може бути лише особа, яка керує транспортним засобом.
Об`єктивна сторона правопорушення за ч. 2 ст. 126 КУпАП полягає, зокрема, у керуванні транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Тобто, для встановлення наявності складу адміністративного правопорушення необхідно встановити, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, у даному випадку позивач ОСОБА_1 керував транспортним засобом.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Згідно ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Із змісту ст. 247 КУпАП вбачається, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.
Статтею 251 КУпАП обумовлено, що орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо.
З доводів, зазначених позивачем у позовній заяві, він категорично заперечує факт керування ним транспортним засобом.
На спростування доводів позивача щодо відсутності факту керування транспортним засобом, а відтак складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.126 КУпАП, відповідачем не було надано жодного належного та допустимого доказу, зокрема відеозаписів обставин події з відеореєстратора чи бодікамери. У відзиві представник відповідача обмежується простим посилання на визнання позивачем обставин вчиненого правопорушення у позовній заяві. Проте з такою позицією відповідача важко погодитися, оскільки у позові відповідач лише викладає обставини викладені у постанові, без вказівки на визнання цих обставин. Навпаки, позивач категорично заперечує факт керування транспортним засобом, а відтак і вину у вчинення адміністративного правопорушення.
Таким чином, матеріали справи не містять достатніх та належних доказів того, що ОСОБА_1 15.06.2026 за обставин зазначених в оскарженій постанові керував транспортним засобом, будучи особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Статтею 77 КАС України передбачено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП України (ч. 2 ст. 251 КУпАП України).
Згідно правової позиції Верховного Суду у постанові від 26 квітня 2018 року у справі №338/1/17, оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. 
Всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08 липня 2020 у справі № 463/1352/16-а).
Враховуючи вище викладене, суд приходить до чіткого переконання про відсутність законних підстав для винесення постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.126 КУпАП.
Поліцейський, як суб`єкт владних повноважень, використовуючи свої повноваження, повинен був належним чином зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення та спростували б твердження позивача, однак такі докази в матеріалах справи відсутні. Не додані такі докази і до матеріалів відзиву. 
Оскільки належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення суду не надано, суд приходить до висновку про недоведеність наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.126 КУпАП, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності, внаслідок чого позов підлягає задоволенню, а постанова скасуванню.
З огляду на пасивну позицію відповідача під час розгляду спраив у суді першої інстанції, зокрема в частині подання доказів, суд вважає за необхідне звернути увагу, що в силу ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
В частині розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
За правилами п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Документально підтверджені витрати позивача зі сплати судового збору в сумі 1331,20 грн підлягають розподілу за правилами ч. 1 ст. 139 КАС України, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 10, 77, 139, 205, 242-246, 268, 286 КАС України,

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити повністю.
Постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія серії ЕНА №7381143 від 15.06.2026 про 2 ст.126 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 3400 гривень, скасувати та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривня 20 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складено 31 серпня 2026 року.

Учасники справи :
Позивач: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач: Головне управління Національної поліції в Київській області, адреса місцезнаходження: вул. Володимирська, буд. 15, м. Київ, ЄДРПОУ 40108616.

Головуючий суддя Р.В. Хижний