Номер провадження: 22-ц/813/6652/26 
Справа № 521/7270/17
Головуючий у першій інстанції Мазун І. А.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31.07.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,
суддів: Драгомерецького М.М.,
Комлевої О.С., 
за участю: 
секретаря Козлової В.А.,
представника апелянта ОСОБА_1 - адвоката Панька М.М.,
представника відповідача ОСОБА_2 – 
адвоката Сухецької С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Панько Михайло Михайлович, на ухвалу Хаджибейського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2026 року, постановлену під головуванням судді Мазун І.А., про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової суми боргу та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення грошової суми боргу,
встановив:

Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 27.10.2025 року було частково задоволено подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов`язань та тимчасово обмежено ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до повного виконання вимог виконавчого документу, а саме: виконавчого листа № 521/7270/17, виданого 07.10.2024 року Малиновським районним судом м. Одеси, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 7 147 980 грн. та судового збору в сумі 8 000,00 грн.

31.03.2026 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі території України, встановленого ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 27.10.2025 року у справі № 521/7270/17.

Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 14.04.2026 року заяву ОСОБА_2 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі території України було задоволено.
Скасовано тимчасове обмеження стосовно громадянина України ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, застосоване ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 27.10.2025 року у справі № 521/7270/17 (а.с.68-75).

В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Панько М.М., ставить питання про скасування ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 14.04.2026 року, ухвалення нового судового рішення, яким задовольнити заяву про тимчасовео обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.76-80).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи заяву та скасовуючи тимчасове обмеження стосовно громадянина України ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції виходив із того, що у період з 26.09.2025 по 20.11.2025 приватним виконавцем вчинялись виконавчі дії з примусового виконання виконавчого листа, зокрема по списанню грошових коштів з рахунків ОСОБА_2 , відкритих у АТ «УкрСиббанк» та АТ «Ощадбанк», що свідчить про часткове виконання рішення суду, а також із того, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 має на меті перетнути державний кордон України саме з метою ухилення від виконання виконавчого листа, виданого 07.10.2024 року Малиновським районним судом м. Одеси, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 7 147 980 грн. та судового збору в сумі 8 000,00 грн. (а.с.69-75).
Однак, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.
Підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України передбачені ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».
Відповідно до п. 5 4,1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.
У зв`язку з цим, положеннями законодавства передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не за наявності факту невиконання зобов`язань, а при ухиленні боржника від їх виконання.
Згідно ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.
При розгляді такої категорії справ, суд повинен з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.
Під «ухиленням» від виконання рішення суду розуміється свідома, навмисна та тривала бездіяльність боржника, яка робить виконання неможливим.

З матеріалів справи вбачається, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. перебуває зведене виконавче провадження № 76374979, до складу якого, зокрема, входить ВП № 76374857 з примусового виконання виконавчого листа № 521/7270/17, виданого 07.10.2024 року Малиновським районним судом м. Одеси на виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13.06.2023 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 7 147 980 грн. та судовий збір в сумі 8000 грн.
Згідно зі ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання на всій території держави, а держава забезпечує його реалізацію.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Проте, станом на даний час рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13.06.2023 року щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 7 147 980 грн. та судового збору в сумі 8 000,00 грн. не виконане. 
Під час розгляду справи у суді першої інстанції було встановлено, що з належного ОСОБА_2 банківського рахунку у АТ «Ощадбанк» у примусовому порядку на виконання рішення суду приватним виконавцем було стягнуто 20 259,80 грн. 
Матеріали справи не містять доказів, що з моменту відкриття виконавчого провадження боржником було здійснено будь-які заходи щодо добровільного повернення заборгованості.
Навпаки, ніяких заходів щодо виконання своїх обов`язків згідно п. 3 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: подання декларації про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронні гаманці в емітентах електронних грошей, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, боржником ОСОБА_2 не вживалось.
Як зазначалось вище, стягнення всіх сум відбувалися лише примусово приватним виконавцем з рахунків боржника. Ніяких дій по виконанню рішення суду боржник не вчиняв, спроб вирішити питання мировою угодою зі стягувачем не робив.
Перебування на утриманні у боржника неповнолітніх дітей та необхідність оплати проведення медичних процедур, на які посилався заявник, не може бути підставою для скасування обмеження боржника у виїзді за межі України, встановленого судовим рішенням.

Верховний Суд у постанові від 28.10.2020 року у справі № 331/8536/17 зазначив, що тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особо ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Таким чином, враховуючи обізнаність боржника про існування виконавчого провадження щодо стягнення боргу у розмірі 7 147 980 грн. та судового збору в сумі 8000 грн. на користь ОСОБА_1 , та враховуючи нездійснення з боку боржника будь-яких заходів щодо добровільного повернення боргу, свідчить про ухилення ОСОБА_2 від виконання судового рішення, а тому суд першої інстанції прийшов до неправильного висновку про скасування тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі Українки. 

Окремо слід зазначити, що встановлені боржнику обмеження, носять тимчасовий характер, та можуть бути зняті після виконання ним рішення суду. 

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Крім того, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини ( далі – ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. 

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, ухвала Хаджибейського районного суду м. Одеси від 14.04.2026 року – скасуванню, з ухвалення постанови про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, яке встановлене ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 27.10.2025 року у справі 521/7270/17.

Відповідно до ч. 1, п.п.1-3 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір розмірі 665,50 грн. за подачу апеляційної скарги. 

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 376, ст. ст. 381 - 384, 389 - 391 ЦПК України, апеляційний суд
ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Панько Михайло Михайлович, задовольнити.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2026 року скасувати.

Ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, яке встановлене ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 27.10.2025 року у справі 521/7270/17.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 665,50 гривень (шістсот п`ятдесят п`ять гривень 50 копійок).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 31.07.2026 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

М.М. Драгомерецький

О.С. Комлева