УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 серпня 2026 року
м. Київ
справа № 615/1207/20
провадження № 51 - 234 ск 23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 15 червня 2026 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 42019221050000152 за обвинуваченням 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харкова, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Харкова, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 321 Кримінального кодексу України (далі - КК України),
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Свердловськ рф, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
У вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 321 КК України, 
встановив:
За вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 06 листопада 2023 року ОСОБА_5 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 321 КК України та призначено їй покарання: за ч. 2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років 6 місяців з конфіскацією частини належного їй майна; за ч. 3 ст. 321 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточне покарання ОСОБА_5 призначено у виді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією частини належного їй майна. 
ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 321 КК України та призначено їй покарання: за ч. 2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років 6 місяців з конфіскацією частини належного їй майна; за ч. 3 ст. 321 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточне покарання ОСОБА_6 призначено у виді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією частини належного їй майна.
ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 307; ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 321 КК України та призначено йому покарання: за ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років; за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 321 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання ОСОБА_7 призначено у виді позбавлення волі строком на 5 років. Згідно приписів ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з іспитовим строком на 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.
Відповідно до обставин, детально викладених у вироку суду, в один із днів на початку 2020 року особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження (далі - Особа 1) та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, незаконно придбали у невстановленої слідством особи наркотичний засіб - метадон, який у подальшому розфасували на «дози», масою приблизно 0, 25 г, помістивши в пакети з полімерного матеріалу, та з указаного моменту почали незаконно зберігати з метою збуту. При цьому, один із полімерних згортків вони розмістили в таємній схованці під підвіконням сьомого вікна з правої сторони буд.№ 42-Б по вул. Бучми в м. Харкові. 27 січня 2020 року приблизно о 19:45 год Особа 1 прийняла замовлення на придбання в неї наркотичного засобу від особи під вигаданими анкетними даними - ОСОБА_8 , і домовилася з ним про безконтактну передачу наркотичного засобу - метадону, у вигляді «закладки».
Цього ж дня приблизно 19:51 год ОСОБА_8 , перебуваючи біля буд. № 242 по Салтівському Шосе в м. Харкові, за вказівкою Особи 1, через програмно-технічний комплекс самообслуговування перерахував грошові кошти в сумі 450 грн на електронний гаманець «GlobalMoney» за НОМЕР_3, який вказала Особа 1 в ході телефонної бесіди як плату за придбання наркотичного засобу.
Після отримання грошових коштів Особа 1, отримавши від ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відомості про наявні місця «закладок», повідомила шляхом надсилання SMS-повідомлення ОСОБА_8 , що таємна схованка з наркотичним засобом знаходиться під підвіконням сьомого вікна із правої сторони буд.№42-Б по вул. Бучми в м. Харкові.
Того ж дня приблизно о 20:32 год ОСОБА_8 згідно з отриманими в телефонному режимі вказівками Особи 1 прибув до названого вище будинку, біля якого в таємній схованці під підвіконням сьомого вікна з правої сторони виявив згорток із полімерного матеріалу з речовиною білого кольору, в складі якого містився наркотичний засіб - метадон, масою в 0, 0626 г, і сильнодіючий лікарський засіб - дифенгідрамін (димедрол), масою 0, 0366 г.
В один із днів на початку травня 2020 року Особа 1, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб, незаконно придбали у невстановленої слідством особи наркотичний засіб - метадон, який у подальшому розфасували на «дози», масою приблизно 0, 25 г, помістивши в пакети з полімерного матеріалу, та з указаного моменту почали незаконно зберігати його з метою збуту. При цьому, один із полімерних згортків вони розмістили в таємній схованці біля буд.№160-Б по просп. Тракторобудівників у м. Харкові.
05 травня 2020 року приблизно о 10:35 год Особа 1, використовуючи мобільний телефон із номером: НОМЕР_1 , який знаходився в її користуванні, прийняла замовлення на придбання в неї наркотичного засобу від ОСОБА_8 і домовилася з ним про безконтактну передачу наркотичного засобу - метадону, у вигляді «закладки».
У той же день приблизно о 10:37 год ОСОБА_8 , перебуваючи біля буд.№264 по Салтівському Шосе в м. Харкові, за вказівкою Особи 1, через програмно-технічний комплекс самообслуговування перерахував грошові кошти в сумі 400 грн на електронний гаманець «GlobalMoney» за НОМЕР_4, який вказала Особа 1 у ході телефонної бесіди як плату за придбання наркотичного засобу.
Після отримання грошових коштів Особа 1, отримавши від ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відомості про наявні місця «закладок», повідомила шляхом надсилання SMS-повідомлення ОСОБА_8 , що таємна схованка з наркотичним засобом знаходиться в ґрунті біля плити поруч із першим під`їздом будинку №160-Б по просп. Тракторобудівників у м. Харкові.
Цього ж дня приблизно о 10:57 год хвилин ОСОБА_8 згідно з отриманими в телефонному режимі вказівками Особа 1 прибув до будинку №160-Б по просп. Тракторобудівників у м. Харкові, біля якого в таємній схованці в ґрунті біля плити поруч із першим під`їздом виявив згорток із полімерного матеріалу з речовиною білого кольору, яка містила наркотичний засіб - метадон, масою 0, 0862 г, і сильнодіючий лікарський засіб - димедрол, масою 0, 0714 г.
Особа 1, діючи умисно, повторно, за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , незаконно придбала в невстановленої особи наркотичний засіб - метадон, і сильнодіючий лікарський засіб - димедрол, який наприкінці травня 2020 року розмістила в схованці в районі с. Селищне Полтавської обл. у рові понад дорогою біля третьої берези зліва на право з метою їх подальшої передачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 для розміщення у схованках - «закладках», на території м. Харкова для кінцевих наркозалежних споживачів.
У невстановлений слідством час, але не пізніше 30 травня 2020 року, в невстановленому місці, з метою реалізації злочинного умислу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залучили до злочину ОСОБА_7 , який дав свою добровільну згоду на перевезення та зберігання з метою збуту наркотичного засобу - метадону, та сильнодіючого лікарського засобу - димедролу, за попередньою змовою в групі з ними.
30 травня 2020 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_7 вирушили автомобілем «Шевроле Авео», н. з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 на територію Полтавської обл., де в районі с. Селищне в рові понад дорогою біля третьої берези зліва на право віднайшли сховище, в якому знаходився полімерний пакет з розфасованими «закладками» наркотичного засобу - метадон, у кількості 106 одиниць. Затим вказаний вище наркотичний засіб було перевезено названим вище автомобілем на територію Харківської обл., де на стаціонарному посту Національної поліції України на 429 км по вул. Харківській у м. Валки незаконну діяльність зазначених вище осіб було припинено під час проведення санкціонованого обшуку.
Цього дня о 12:57 год під час особистого обшуку ОСОБА_5 було виявлено та вилучено 106 полімерних згортків із порошкоподібною речовиною білого кольору, яка містила наркотичний засіб - метадон, масою 10, 6248 г, і сильнодіючий лікарський засіб дифенгідрамін (димедрол), масою 15, 5438 г.
Суд першої інстанції кваліфікував:
- дії ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за епізодами №1, № 2 (кожної обвинуваченої) за: ч. 2 ст. 307 КК України - як незаконне придбання, зберігання, перевезення з метою збуту, а також незаконний збут наркотичного засобу, вчинені за попередньою змовою групою осіб; ч. 3 ст. 321 КК України - як незаконне придбання, перевезення, зберігання з метою збуту та збут сильнодіючого лікарського засобу, вчинені за попередньою змовою групою осіб;
- дії ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за епізодами №3, №4 (кожної обвинуваченої) за: ч. 2 ст. 307 КК України - як незаконне придбання, зберігання, перевезення з метою збуту, а також незаконний збут наркотичного засобу, вчинені повторно, за попередньою змовою групою осіб; ч. 3 ст. 321 КК України - як незаконне придбання, перевезення, зберігання з метою збуту та збут сильнодіючого лікарського засобу, вчинені повторно, за попередньою змовою групою осіб;
- дії ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за епізодами №5, №6 (кожної обвинуваченої) за: ч. 2 ст. 307 КК України - як незаконне придбання, зберігання, перевезення з метою збуту наркотичного засобу, вчинені повторно, у великих розмірах, за попередньою змовою групою осіб; ч. 3 ст. 321 КК України - як незаконне придбання, перевезення, зберігання з метою збуту сильнодіючого лікарського засобу, вчинені повторно, у великих розмірах, за попередньою змовою групою осіб;
- дії ОСОБА_7 за епізодами №5, № 6 за: ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 307 КК України - як пособництво у незаконному придбанні, зберіганні, перевезенні з метою збуту наркотичного засобу, вчинених у великих розмірах, за попередньою змовою групою осіб; ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 321 КК України - як пособництво у незаконному придбанні, перевезенні, зберіганні з метою збуту лікарського засобу, вчинених за попередньою змовою групою осіб, у великих розмірах.
Разом з тим, за результатами судового розгляду місцевий суд дійшов висновку про те, що стороною обвинувачення не було доведено наявність кваліфікуючої ознаки дій ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вигляді вчинення кримінальних правопорушень організованою групою, і встановив, що ними було вчинено злочини за попередньою змовою групою осіб, у зв`язку з чим перекваліфікував дії ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з ч. 3 ст. 307 КК України на ч. 2 ст. 307 КК України та з ч. 4 ст. 321 КК України на ч. 3 ст. 321 КК України.
Також суд першої інстанції за результатами аналізу доказів у кримінальному провадженні констатував, що ОСОБА_7 виконував роль пособника у вчиненні ОСОБА_5 і ОСОБА_6 злочинів, у зв`язку з чим, його кримінально протиправні дії підлягають кваліфікації із застосуванням ч. 5 ст. 27 КК України.
Полтавський апеляційний суд ухвалою від 15 червня 2025 року апеляційні скарги прокурора та обвинуваченої ОСОБА_6 із доповненнями задовольнив частково. Клопотання обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 задовольнив. Вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 06 листопада 2023 року в частині засудження ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 321 КК України і у частині засудження ОСОБА_7 за ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 321 КК України скасував. 
Звільнив ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 321 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у цій частині за ч. 3 ст. 321 КК України закрив на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України).
Звільнив ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 321 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 в цій частині за ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 321 КК України закрив на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.
Вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 06 листопада 2023 року в частині призначення ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання змінив. Виключив з вироку місцевого суду рішення про призначення ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України.
Постановив уважати: ОСОБА_5 засудженою за ч. 2 ст. 307 КК України до покарання, призначеного судом першої інстанції, у вигляді позбавлення волі строком на 6 років 6 місяців з конфіскацією частини майна, що є її власністю; ОСОБА_6 засудженою за ч. 2 ст. 307 КК України до покарання, призначеного судом першої інстанції, у вигляді позбавлення волі строком на 6 років 6 місяців з конфіскацією частини майна, що є її власністю; ОСОБА_7 засудженим за ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 307 КК України до покарання, призначеного судом першої інстанції із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна зі звільненням його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки й покладенням на нього визначених судом першої інстанції обов`язків, передбачених п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України.
В іншій частині вирок залишив без зміни.
До Верховного Суду надійшла касаційна скарга прокурора ОСОБА_4 , в якій він порушує питання про скасування ухвали Полтавського апеляційного суду від 25 червня 2026 року та призначення нового розгляду кримінального провадження у суді апеляційної інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засуджених. Не погоджуючись з наданою судами оцінкою доказам, прокурор вказує на невідповідність висновків судів фактичним обставинам кримінального провадження. 
На обґрунтування доводів поданої касаційної скарги зазначає, що:
• рішення судів з виключенням кваліфікуючої ознаки вчинення злочинів у складі організованої групи не відповідає фактичним обставинам кримінального правопорушення;
• між Особою 1, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були чітко розподілені ролі при вчиненні кримінальних правопорушень, охоплювалися єдиним умислом кожного з учасників і перебували у взаємозв`язку, тож їх дії необхідно кваліфікувати як вчинені у складі організованої групи;
• призначаючи обвинуваченим покарання, суди не врахували, що обвинувачені вчинили особливо тяжкі та тяжкі злочини, свою вину визнали частково або не визнали взагалі, що не відповідає вимогам ст. 65 КК України;
• ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 370 КК України.
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Так, згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Оцінюючи доводи касаційної скарги прокурора в частині неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність колегія суддів виходить з наступного.
У поданій касаційній скарзі, прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини вчинених кримінальних правопорушень, фактично не погоджується із рішенням судів у частині виключення кваліфікуючої ознаки «вчинення злочинів у складі організованої групи». 
Як убачається із судових рішень, суд першої інстанції вважав невірною кваліфікацію дій обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по всіх епізодах злочинної діяльності за ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 321 КК України, а ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 321 КК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено вчинення цих діянь обвинуваченими у складі організованої групи.
У зв`язку з цим місцевий суд перекваліфікував дії ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 321 КК України, а ОСОБА_7 на ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 307; ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 321 КК України. 
Так, зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що в судовому засіданні безпосередньо у встановленому законом порядку суд першої інстанції допитав обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_12 , зміст показань яких детально викладений у вироку. 
Крім того, місцевий суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, встановив, що винуватість ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 321 КК України, а ОСОБА_7 на ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 307; ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 321 КК України, підтверджується іншими дослідженими в ході судового розгляду доказами, зокрема, даними протоколів про наслідки здійснення НСРД - контролю за вчиненням злочину у формі оперативних закупок від 06 лютого та 05 травня 2020 року, протоколу за результатами проведення НСРД - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 06 лютого 2020 року, протоколу про результати проведення НСРД - аудіо-, відео контролю особи від 07 травня 2020 року з додатками, якими зафіксовано факти здійснення Особою 1 безконтактного збуту ОСОБА_8 за грошові кошти наркотичного засобу - метадону, у вигляді «закладок» у таємних «схованках» під підвіконням сьомого вікна із правої сторони біля будинку № 42-Б по вул. Бучми в м. Харкові (27 січня 2020 року) та в ґрунті біля плити поруч із першим під`їздом буд. 160-Б по просп. Тракторобудівників у м. Харкові (05 травня 2020 року) відповідно; даними протоколу добровільної видачі від 27 січня 2020 року, відповідно до якого цього дня о 20:40 год ОСОБА_8 добровільно видав уповноваженій особі УПН ГУНП в Харківській області придбаний ним у ході оперативної закупки згорток скотчу коричневого кольору, всередині якого знаходився туалетний папір сірого кольору з фольгою, в якій був розміщений полімерний пакет синього кольору з кристалічною порошкоподібною речовиною білого кольору; даними висновку експертизи № 13/1/560СЕ-20 від 28 квітня 2020 року, згідно з яким речовина містить у своєму складі, зокрема, наркотичний засіб - метадон, масою в перерахунку на суху речовину 0, 0626 г; даними протоколу огляду від 05 травня 2020 року, відповідно до якого цього дня об 11:15 год ОСОБА_8 добровільно видав уповноваженій особі УПН ГУНП у Харківській області придбаний ним у ході другої оперативної закупки згорток чорної ізоленти, в якому знаходився шматок туалетного паперу, всередині якого був полімерний пакет синього кольору з порошкоподібною кристалічною речовиною білого кольору, що відповідно до висновку експертизи №13/1/1823СЕ-20 від 17 липня 2020 року містить у своєму складі, зокрема, наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон, масою в перерахунку на суху речовину 0, 0862 г; даними протоколу за результатами проведення НСРД у вигляді зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 11 березня 2020 року з додатком, із змісту якого вбачається те, що ОСОБА_6 у телефонній розмові повідомляла ОСОБА_5 про місцезнаходження «закладки» з наркотичним засобом, здійсненої нею, та роз`яснювала точне місце розташування цієї «закладки». Також у телефонній розмові з іншою особою ОСОБА_6 називала ціну, за яку в неї можливо придбати наркотичний засіб; даними протоколу затримання ОСОБА_6 від 30 травня 2020 року, згідно якого на стаціонарному посту Національної поліції України на 429 км по вул. Харківській у м. Валки 30 травня 2020 року о 09:17 год було припинено незаконну діяльність ОСОБА_6 і в ході її особистого обшуку в неї було виявлено та вилучено, зокрема, шприц, об`ємом 5 мл, з голкою та із захисним ковпаком, на якому були наявними нашарування прозорої речовини, а також скляну ємність з голкою та з написом «вода для ін`єкцій 5 мл», всередині з нашаруваннями прозорої речовини; даними висновку експертизи №13/1/1604СЕ-20 від 28 липня 2020 року, відповідно до якого нашарування на внутрішній поверхні пошкодженої ампули з голкою та шприца містили в своєму складі наркотичний засіб - метадон, масою в перерахунку на суху речовину 0, 0023 г і 0,0028 г, та сильнодіючий лікарський засіб - дифенгідрамін (димедрол), масою в перерахунку на суху речовину 0, 0014 г і 0, 0032 г.; даними протоколу затримання ОСОБА_5 від 30 травня 2020 року, згідно якого на стаціонарному посту Національної поліції України на 429 км по вул. Харківській у м. Валки 30 травня 2020 року о 09:17 год у ході особистого обшуку ОСОБА_5 було виявлено та вилучено, в тому числі: 106 згортків в полімерному пакеті зеленого кольору з порошкоподібною речовиною всередині; даними висновку експертизи №13/1/1603СЕ-20 від 05 серпня 2020 року, за якою вказана речовина масою: 0,3440 г, 0,2492 г, 0,2901 г, 0,3187 г, 0,3008 г, 0,3011 г, 0,3252 г, 0,2653 г, 0,2855 г, 0,4115 г, 0,2753 г, 0,2736 г, 0,3231 г, 0,2322 г, 0,3359 г, 0,2288 г, 0,3165 г, 0,3139 г, 0,2974 г, 0,2884 г, 0,2873 г, 0,2852 г, 0,2827 г, 0,3185 г, 0,3617 г, 0,3198 г, 0,2961 г, 0,3435 г, 0,3320 г, 0,2774 г, 0,3231 г, 0,2638 г, 0,3541 г, 0,2886 г, 0,2701 г, 0,2755 г, 0,3324 г, 0,3129 г, 0,3037 г, 0,2731 г, 0,3175 г, 0,2595 г, 0,2794 г, 0,2681 г, 0,3202 г, 0,3577 г, 0,2837 г, 0,3548 г, 0,2452 г, 0,2725 г, 0,2873 г, 0,2812 г, 0,2808 г, 0,2452 г, 0,3022 г, 0,3163 г, 0,3021 г, 0,2738 г, 0,2872 г, 0,3598 г, 0,2934 г, 0,3082 г, 0,2893 г, 0,2991 г, 0,2867 г, 0,3368 г, 0,3213 г, 0,3376 г, 0,2856 г, 0,3398 г, 0,2903 г, 0,2930 г, 0,2855 г, 0,3525 г, 0,3075 г, 0,2935 г, 0,2579 г, 0,2992 г, 0,2903 г, 0,2641 г, 0,3582 г, 0,2793 г, 0,3347 г, 0,2868 г, 0,2744 г, 0,2535 г, 0,2855 г, 0,2572 г, 0,3319 г, 0,2817 г, 0,3338 г, 0,2517 г, 0,2743 г, 0,3178 г, 0,2911 г, 0,2683 г, 0,2973 г, 0,2898 г, 0,2774 г, 0,3186 г, 0,2556 г, 0,2744 г, 0,2887 г, 0,2616 г, 0,2732 г, 0,2217 г, містить у своєму складі, зокрема, наркотичний засіб - метадон. Маса метадону в перерахунку на загальну масу речовини становить 10, 6248 г; даними протоколу за результатами проведення НСРД від 11 червня 2020 року з додатками, яким зафіксовано розмови між ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 у належному йому транспортному засобі «Шевроле Авео», н.з. НОМЕР_2 , зі змісту яких убачається факт обізнаності, в тому числі ОСОБА_6 і ОСОБА_7 із ціллю поїздки в с. Селищне Полтавської обл., яка полягала в отриманні ОСОБА_5 у схованці наркотичного засобу у великому розмірі.
Суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що суд першої інстанції, установивши фактичні обставини справи, дослідивши та проаналізувавши докази по справі, надавши їм оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у вчиненні ними злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 321 КК України, за встановлених у вироку обставин. Крім того, апеляційний суд погодився із висновком місцевого суду про те, що, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 , будучи достовірно поінформованим про злочинні наміри співучасників - обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , був їх пособником у вчиненні ними злочину, а тому його дії правильно кваліфіковані саме за ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 307 КК України.
Суд апеляційної інстанції слушно зауважив, що доводи прокурора про наявність у діях ОСОБА_5 та ОСОБА_6 кваліфікуючої ознаки у вигляді вчинення злочинів у складі організованої групи є необґрунтованими. 
Так, відповідно до ст. 28 КК України злочин визнається вчиненим організованою групою, якщо в його готуванні або вчиненні брали участь декілька осіб (три і більше), які попередньо зорганізувалися в стійке об`єднання для вчинення цього та іншого (інших) злочинів, об`єднаних єдиним планом з розподілом функцій учасників групи, спрямованих на досягнення цього плану, відомого всім учасникам групи. Таку групу слід вважати утвореною з моменту досягнення її учасниками домовленості про вчинення першого злочину за наявності планів щодо подальшої спільної злочинної діяльності.
Згідно з п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами кримінальних справ про злочини, вчинені стійкими злочинними об`єднаннями» від 23 грудня 2005 року № 13 суди мають досліджувати докази не лише стосовно конкретних злочинів, а й щодо тих ознак, які вказують на їх вчинення саме організованою групою чи злочинною організацією, - щодо виду об`єднання, мети його створення і плану злочинної діяльності, тривалості існування, матеріальної бази, кількісного складу, вербування нових членів, структури та ієрархії об`єднання, наявності в нього корупційних зв`язків, існування певних правил поведінки його членів, розподілу між ними функцій тощо. У мотивувальній частині вироку необхідно наводити дані про те, коли саме і протягом якого часу було утворено організовану групу чи злочинну організацію, як довго вона функціонувала, відомості про організаторів об`єднання та характер стосунків, які склалися між ними і членами останнього.
Верховний суд у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що під час розгляду багатоепізодних справ про групове вчинення злочинів належить ретельно з`ясовувати розвиток (природу) спільної злочинної діяльності. Інколи злочини вчинюються: групою осіб; за попередньою змовою групою осіб; потім ця група набуває ознак організованої і продовжує вчиняти злочини уже в новій якості. Нарешті, така група може припинити своє існування, або ж, навпаки, декілька організованих груп об`єднуються в стійке ієрархічне об`єднання - злочинну організацію, яка так само як і організована група, озброюється і набуває ознак банди.
Вузловими моментами розвитку організованої групи є: 1) формування наміру сумісної злочинної діяльності; 2) розподіл ролей між членами об`єднання, з виділенням ролі його керівника (організатора); 3) запровадження практики планування злочинної діяльності; 4) підпорядкування всіх членів об`єднання єдиним правилам поведінки та вказівкам керівника; 5) стабілізація персонального складу групи. Організовану злочинну групу можна визнати як стійке об`єднання трьох і більше осіб, створене з метою вчинення злочинів, в якому всі його учасники, підпорядковуючись єдиним правилам поведінки та розпорядженням керівника, здійснюють у відносно незмінному його складі згідно з визначеним розподілом ролей за заздалегідь розробленим планом (програмою) свою діяльність.
Аналіз визначення вчинення злочину організованою групою як окремої (складної) форми співучасті (сумісної злочинної діяльності), що міститься в частині третій статті 28 КК України, дозволяє беззаперечно вивести такі ознаки організованої групи. По-перше, у складі групи має бути не менше трьох осіб. По-друге, група становить собою стійке злочинне об`єднання. По-третє, створення вказаного об`єднання переслідує мету вчинення певної множини злочинів (за буквальним тлумаченням тексту статті - не менше двох злочинів) або одного злочину, який потребує довготривалої підготовки. По-четверте, злочинна діяльність групи має плановий характер. І, нарешті, ця діяльність здійснюється з розподілом функцій учасників групи, виділення яких пов`язане з вчиненням запланованих групою діянь.
Дії особи щодо утворення будь-якого стійкого злочинного об`єднання, у тому числі й організованої групи і керування нею, а також забезпечення її фінансування чи організації приховування її діяльності за своїм змістом є близькими до дій особи щодо організації вчинення конкретного злочину (злочинів), керування його (їх) підготовкою або вчиненням. Тому суд має в кожному випадку ретельно з`ясовувати дані щодо осіб, які вчиняють такі діяння, з тим, щоб не допускати їх змішування в правозастосуванні.
Елемент організованості є однією з обов`язкових (ключових) ознак складу злочинів, які вчиняються організованим злочинними об`єднаннями, тому в кожному випадку при розгляді кримінальних справ цієї категорії суд має ретельно досліджувати і не допускати змішування таких понять як «організація (утворення) злочинного об`єднання» з поняттям «організація вчинення злочину (злочинів)», який вчинюється учасниками (учасником) таких об`єднань.
Стосовно такого трактування правової природи одного з видів стійкого злочинного об`єднання, яким є організована група, у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами кримінальних справ про злочини, вчинені стійкими злочинними об`єднаннями» роз`яснено, що утворення (створення) організованої групи чи злочинної організації слід розуміти як сукупність дій з організації (формування, заснування) стійкого злочинного об`єднання для заняття злочинною діяльністю. Зазначені дії за своїм змістом близькі до дій з організації злочину і включають підшукування співучасників, об`єднання їхніх зусиль, детальний розподіл між ними обов`язків, складання плану, визначення способів його виконання. Проте основною метою організатора такої групи (організації) є утворення стійкого об`єднання осіб для заняття злочинною діяльністю, забезпечення взаємозв`язку між діями всіх учасників останнього, упорядкування взаємодії його структурних частин.
У пункті 9 вказаної постанови наголошено, що організована група, на відміну від групи з попередньою змовою (без попередньої змови), утворюється не одномоментно, а впродовж тривалого часу.
Отже, у зазначеній постанові чітко визначена оцінка природи організованої групи як такого злочинного об`єднання, що утворюється з метою спільної злочинної діяльності. Застосування терміну «стійке об`єднання», а також наведення переліку ряду важливих обставин, що характеризують організованість як злочинного об`єднання, так і його діяльності, дають підстави для висновку, що під злочинною діяльністю організованої групи слід розуміти тривалу сумісну злочинну діяльність, пов`язану швидше всього з вчиненням низки злочинів, та ще й з перспективою розвитку, що забезпечується членами цього об`єднання.
Належить ураховувати, що співучасть у злочині не є тотожним поняттям співучасті в злочинній діяльності, оскільки співучасть у злочині полягає у взаємодії співучасників, спрямованій лише на забезпечення злочинного результату, співучасть же в злочинній діяльності передбачає забезпечення не тільки злочинного результату, але й збереження самого об`єднання на майбутнє (як цілісного суб`єкта злочинної діяльності).
Наступна особливість дослідження складної форми співучасті полягає в необхідності виявлення обставин, які характеризують діяльність учасників злочинних об`єднань, не тільки безпосередньо пов`язану з виконанням об`єктивної сторони даного конкретного злочину, а й поза межами об`єктивної сторони.
У судовому рішенні має бути наведено не тільки докази щодо конкретного злочину, вчиненого злочинним об`єднанням, але й стосовно діяльності винних, безпосередньо пов`язаної з утворенням такого об`єднання (від ситуативних дій осіб, які мали наміри поєднати свої умисли щодо утворення злочинного об`єднання з метою вчинення конкретних злочинів, до цілком змістовних зв`язків цих осіб, які набувають по суті статусу учасників такого об`єднання, яке за своїми видовими характеристиками точно відповідає законодавчо визначеному його змісту).
Разом з тим необхідно враховувати, що злочинній діяльності організованої групи (колективний суб`єкт злочинів) обов`язково передує злочинна діяльність щодо її утворення (організації), набуття нею всіх обов`язкових ознак, які її характеризують. Об`єднання має бути утворено попередньо, а отже, має бути доведено, що вчиненню злочину організованою групою передували дії щодо її утворення.
Як убачається із оскаржуваної ухвали апеляційний суд зауважив, що із хронології та послідовності діянь обвинувачених як співучасників, установленої на підставі аналізу дослідженої та оціненої місцевим судом сукупності доказів відповідно до ст. 94 КПК України, вбачається виключно те, що: а) ОСОБА_5 і ОСОБА_6 зі співучасником під впливом корисливого мотиву поділяли спільні наміри (задуми) про вчинення злочинів; б) співучасники спільно розподіляли ролі між собою і разом безпосередньо виконували об`єктивну сторону ситуативно спланованих злочинів; в) кожен зі співучасників, у тому числі ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , безпосередньо виконували частину об`єктивної сторони злочинів (дій виконавців).
Суд апеляційної інстанції зазначив, що стороною обвинувачення не надано жодних доказів на підтвердження факту створення організованої злочинної групи в складі з ОСОБА_5 і ОСОБА_6 .
Крім того, на переконання колегії апеляційного суду, прокурором не доведено також ознаки організованої групи у вигляді запровадження практики підпорядкування всіх членів групи єдиним правилам поведінки та вказівкам керівника, а наведені доводи щодо спілкування співучасників, те, що вони вчинили епізоди злочинів, навіть із частковим розподілом функцій, є такими, що лише підтверджують попередню змову групи осіб, яка не є організованою, а її членів - як співвиконавців злочинів.
Суди також встановили, що належних і допустимих доказів на підтвердження того, що обвинуваченими був розроблений (хоча б у загальних рисах) і схвалений учасниками групи план злочинної діяльності або вчинення конкретного злочину, прикриття своєї діяльності, як своїми силами так і іншими, стороною обвинувачення надано не було.
У той же час, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що зафіксовані у письмових доказах, зокрема, в протоколах про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій із додатками відомості містять детальні обставини вчинення ОСОБА_5 і ОСОБА_6 незаконних дій із забороненими речовинами за попередньою змовою групою осіб за встановлених місцевим судом обставин, але не доводять наявність елементів організованої групи та вчинення в її складі обвинуваченими кримінальних правопорушень.
Верховний Суд звертає увагу на свою послідовну практику, відповідно до якої вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб означає спільне скоєння цього злочину декількома (двома і більше) суб`єктами злочину, які заздалегідь домовилися про його спільне вчинення. Домовитися про спільне вчинення злочину заздалегідь означає дійти згоди щодо його скоєння до моменту виконання його об`єктивної сторони. Разом з тим, ця домовленість можлива на стадії готування до злочину, а також у процесі замаху на злочин. Як убачається з ч. 2 ст. 28 КК України домовленість має стосуватися спільності вчинення злочину (узгодження об`єкта злочину, його характеру, місця, часу, способу вчинення, змісту виконуваних функцій тощо). Така домовленість може відбуватися в будь-якій формі - усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій тощо. Учасники вчинення злочину такою групою діють як співвиконавці. Водночас можливий технічний розподіл функцій, за якого кожен співучасник виконує певну роль (див., наприклад постанови Верховного Суду від 18 червня 2020 року в справі №207/1447/18, від 17 грудня 2020 року в справі №523/288/19, від 20 березня 2025 року в справі №272/722/19).
За таких обставин колегія суддів погоджується з наведеними в оскаржуваних рішеннях висновками щодо визнання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 винуватими у вчиненні злочинів за кваліфікуючого ознакою «за попередньою змовою групою осіб», оскільки такі висновки суди зробили, виходячи з усього комплексу встановлених під час судового розгляду фактичних обставин кримінального правопорушення.
Варто зауважити, що Верховний Суд не може втручатися в аспекти оцінки судами нижчих інстанцій дослідженої ними сукупності належних, допустимих і достовірних доказів на предмет підтвердження чи не підтвердження ними обставин, які підлягають доказуванню в провадженні. Таку оцінку кожен суд здійснює незалежно і самостійно шляхом формування власного внутрішнього переконання як щодо кожної з обставин, які підлягають доказуванню, так і стосовно винуватості особи у вчиненні інкримінованого їй злочину в цілому.
Отже, доводи прокурора в цій частині не є слушними.
Щодо доводів касаційної скарги прокурора про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень і особі засуджених
Положеннями ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Статті 65-75 КК України є кримінально-правовими нормами, що визначають загальні засади та правила призначення покарання, а також звільнення від покарання та його відбування.
Питання призначення покарання та звільнення від його відбування визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.
Водночас дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені змістом статей 409, 414, 438 КПК України, які передбачають повноваження судів апеляційної та касаційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Як вбачається із долучених до касаційної скарги копій судових рішень, суд першої інстанції, при призначенні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 307 КК України, врахував той факт, що обвинуваченими вчинено 3 епізоди злочину, у тому числі шляхом безпосереднього здійснення ними збуту наркотичного засобу за грошові кошти, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, дані про осіб обвинувачених, які раніше до кримінальної відповідальності не притягувалися, їх характеристики, поведінку під час та після вчинення злочину, ставлення до вчиненого, а також відсутність обставин, які відповідно до статей 66, 67 КК України пом`якшують та обтяжують покарання.
Суд апеляційної інстанції у своєму рішенні зазначив, що призначене ОСОБА_5 та ОСОБА_6 покаранням у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 307 КК України відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом та розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження нових злочинів.
У той же час, місцевий суд, при призначенні ОСОБА_7 покарання за ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 307 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, зокрема, те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, є соціально адаптованим, на спеціальних обліках у медичних закладах не перебуває, а також наявність обставин, які пом`якшують покарання, а саме: перебування на його утриманні малолітньої дитини, яку він забезпечує самостійно та батька похилого віку, позитивну характеристику, соціальний статус його особи, яка веде активний спосіб життя, забезпечуючи існування близьких для себе осіб, та відсутність обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання. 
Разом з тим, суд апеляційної інстанції у своєму рішенні зазначив, що, враховуючи те, що ОСОБА_7 вперше притягується до кримінальної відповідальності, наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, встановлених місцевим судом, і обставини, яка пом`якшує його покарання, у вигляді щирого каяття під час апеляційного провадження, відсутність обставин, які обтяжують покарання, роль ОСОБА_7 у вчиненні одного епізоду злочину, а саме те, що він був пособником, його умисел не був спрямований безпосередньо на здійснення ним особисто незаконного придбання, зберігання, перевезення з метою збуту наркотичного засобу, а вчинене ним діяння виразилось у сприянні вчиненню злочину обвинуваченими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 шляхом надання своїх послуг щодо їх перевезення власним автомобілем до місця знаходження «закладки» в один із днів травня 2020 року, відсутність даних про те, що ОСОБА_7 після ухвалення вироку не виконував процесуальні обов`язки чи про вчинення ним інших правопорушень, дійшов слушного висновку, що наведені вище обставини й дані в їх сукупності та взаємозв`язку таким чином істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 307 КК України.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погодився із місцевим судом, який вважав за можливе виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства та необхідності призначення йому покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням приписів ст. 69 КК України та звільненням останнього від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком максимальної тривалості.
Під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку цей суд перевірив усі доводи в частині призначеного засудженим ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання, викладені стороною обвинувачення у поданій апеляційній скарзі, і, не встановивши підстав для скасування або зміни вироку місцевого суду в цій частині, обґрунтовано відмовив у задоволенні заявлених апеляційних вимог, навівши достатні аргументи та підстави для прийняття такого рішення.
Решта доводів касаційної скарги прокурора висновків суду апеляційної інстанції також не спростовує та фактично зводиться до переоцінки доказів і встановлених по справі обставин, що в силу вимог статті 433 КПК України не може бути предметом оцінки суду касаційної інстанції.
Отже на переконання колегії суддів касаційного суду, під час апеляційного розгляду, суд перевірив доводи апеляційної скарги прокурора та надав на них вичерпну відповідь, належним чином вмотивував своє рішення з наведенням докладних мотивів.
Ухвала суду апеляційної інстанції є вмотивованою та відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.
В той же час, касаційна скарга прокурора ОСОБА_4 не містить конкретного обґрунтування неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особам засуджених, які перешкодили чи могли перешкодити суду апеляційної інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення при розгляді кримінального провадження з огляду на положення статей 413, 414 КПК України, а відтак й необхідності скасування чи зміни судового рішення на підставах, передбачених ч.1 ст. 438 КПК України.
Оскільки з касаційної скарги прокурора, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 15 червня 2026 року стосовно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3