Справа №592/9290/26
Провадження №2/592/2884/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
08 липня 2026 року          м.Суми Ковпаківський районний суд міста Суми в складі: головуючого судді Катрич О.М., секретаря Дядечко Г.В., за участю позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Суми матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Київського окружного адміністративного суду, Державної казначейської служби України про стягнення компенсації матеріальної шкоди,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду із вказаним позовом та вимоги мотивує тим, що 24.10.2022 року він звернувся до відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, з дисциплінарною скаргою від 24.12.2022 року на прокурора Окружної прокуратури міста Суми Передерія В.Г. 28.11.2022 року отримав рішення члена відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, ОСОБА_2 від 02.11.2022 року про відмову у відкритті дисциплінарного провадження за його дисциплінарною скаргою від 24.10.2022 року на прокурора Окружної прокуратури міста Суми Передерія В.Г. 
19 січня 2023 року він звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовною заявою від 19 січня 2023 року В даній позовній заяві від 19 січня 2023 року він просить суд зобов`язати відповідний орган, що здійснює дисциплінарне провадження, відкрити дисциплінарне провадження на прокурора Окружної прокуратури міста Суми Передерія В.Г. за його дисциплінарною скаргою від 24 жовтня 2022 року на прокурора Окружної прокуратури міста Суми Передерія В.Г. 
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26 травня 2023 року у справі № 320/1283/23 було закрито провадження у справі за його вищезазначеною позовною заявою від 19 січня 2023 року. Дану ухвалу ухвалила суддя Київського окружного адміністративного суду Василенко Г.Ю.
В даній ухвалі Київського окружного адміністративного суду від 26 травня 2023 року про закриття провадження у адміністративній справі № 320/1283/23 суддя Київського окружного адміністративного суду Василенко Г.Ю. вважає, що рішення відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, від 02 листопада 2022 року про відмову у відкритті дисциплінарного провадження на прокурора Окружної прокуратури міста Суми Передерія В.Г. за його дисциплінарною скаргою від 24 жовтня 2022 року на прокурора Окружної прокуратури міста Суми Передерія В.Г. не може бути оскаржене в суді, а також в даній ухвалі суддя Київського окружного адміністративного суду Василенко Г.Ю. вважає, що він не має право оскаржувати дане рішення відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, а також в даній ухвалі суддя Київського окружного адміністративного суду Василенко Г.Ю. вважає, що вищезазначене рішення відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, не порушує його права та його інтереси. На підставі вищезазначених вигадок судді Київського окружного адміністративного суду Василенко Г.Ю. суддя Київського окружного адміністративного суду Василенко Г.Ю. в вищезазначеній ухвалі від 26 травня 2023 року вважає, що слід закрити провадження в адміністративній справі № 320/1283/23. 
Ухвала Київського окружного адміністративного суду від 26 травня 2026 року у справі № 320/1283/23 не відповідає вищезазначеним вимогам статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України. Таким чином, ухвала Київського окружного адміністративного суду від 26 травня 2023 року у справі № 320/1283/23 є незаконною та необґрунтованою.
09 червня 2023 року він звернувся через підсистему "Електронний суд" до Шостого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою від 09 червня 2023 року на вище зазначену ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 26 травня 2023 року у справі № 320/1283/23.
Підпунктом 5 пункту 3 частини 2 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на ухвалу суду ставкою судового збору є 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на2023 рік» з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2684 гривні.З гідно з ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електроннійформі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору 2684 помножити на 0.8 = 2147.20. Отже, він був зобов`язаний сплатити судовий збір в розмірі 2147.20 грн за подання вищезазначеної апеляційної скарги.09 червня 2023 року ним було сплачено судовий збір в розмірі 2147.20 грн за подання вищезазначеної апеляційної скарги та комісію у розмірі 42.94 грн за сплату даного судового збору. Доказом того, що 09 червня 2023 року мною було сплачено судовий збір в розмірі 2147.20 грн за подання вищезазначеної апеляційної скарги та комісію у розмірі 42.94 грн за сплату даного судового збору, є документ про сплату судового збору. Отже, всього ним було витрачено 2190.14 грн за подання вищезазначеної апеляційної скарги. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня2023 року у справі № 320/1283/23 було задоволено мою вищезазначену апеляційну скаргу. Вищезазначеною постановою Шостого апеляційного адміністративного судувід 26 жовтня 2023 року у справі № 320/1283/23 було скасовано вищезазначену ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 26 травня 2023 року у справі № 320/1283/23, а справу № 320/1283/23було направлено до Київського окружного адміністративного суду для продовження розгляду. Дану постанову від 26 жовтня 2023 року Шостий апеляційний адміністративний суд мотивує тим, що оскарженню у судовому порядку, підлягаютьсі рішення, які прийняті відповідним органом, що здійснює дисциплінарне п ровадження.Дану постанову від 26 жовтня 2023 року Шостий апеляційний адміністративний суд мотивує також тим, що згідно з пунктом 132 Розділу V Положення про порядок роботи Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, прийнятого Всеукраїнською конференцією прокурорів 27 квітня 2017 року, зі змінами, прийнятими Всеукраїнською конференцією прокурорів 21 грудня 2018 року, у разі скасування рішення про відмову у відкритті дисциплінарного провадження дисциплінарна скарга підлягає повторному розподілу. Дану постанову від 26 жовтня 2023 року Шостий апеляційний адміністративний суд мотивує наступним чином: “Позивач є учасником публічно-правових відносин, оскільки він звернувся з дисциплінарною скаргою до Відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, а також є стороною публічно-правового спору, який виник у зв`язку з відмовою Відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, відкрити дисциплінарне провадження за його дисциплінарною скаргою, а тому Позивач має право оскаржувати в суді відмову Відповідача у відкритті дисциплінарного провадження за дисциплінарною скаргою Заявника. В вищезазначеній постанові від 26 жовтня 2023 року Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов висновку, що вищезазначена ухвала Київського окружного адміністративного суду від 26 травня 2023 року є незаконною. В вищезазначеній постанові від 26 жовтня 2023 року Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов висновку, що вищезазначеною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26 травня 2023 року було порушено йог право доступу до суду. В вищезазначеній постанові від 26 жовтня 2023 року Шостий апеляційний адміністративний суд відкинув вищезазначені мотиви, з яких вищезазначеною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26 травня 2023 року було закрито провадження у справі за моєю вищезазначеною позовною заявою від 19січня 2023 року. Вищезазначена постанова від 26 жовтня 2023 року не є скасованою.Вищезазначена постанова від 26 жовтня 2023 року є чинною.
Стаття 139 КАС України має назву “Розподіл судових витрат”. Стаття 22 ЦК України має назву відшкодування збитків та інші способивідшкодування майнової шкоди”. З 2023 року по 2026 рік ціни зросли не все, а отже у 2026 році на суму 2190.14 грн не можна придбати та сплатити те саме, що можна було придбати та сплатити у 2023 році. Отже, сума 2147.20 грн, які я сплатив у 2023 році в якості судового збору за подання вищезазначеної апеляційної скарги, не є еквівалентною сумі 2147.20 грн у 2026 році.
Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до судупроцесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. 3328 помножити на 0.8 = 2662.40Отже, у 2026 році судовий збір за подання до адміністративного суду апеляційної скарги в електронній формі на ухвалу суду становить 2662.40 грн. Таким чином, сума 2147.20 грн у 2023 році є еквівалентною сумі 2662.40 грн у 2026 році. З огляду на вищевикладене сума 42.94 грн, які він сплатив у 2023 році в якості комісії за сплату вищезазначеного судового збору, також не є еквівалентною сумі42.94 грн у 2026 році.
Для того, щоб розрахувати, на скільки відсотків зріс прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2026 році в порівнянні з прожитковим мінімумом для працездатних осіб у 2023 році, використовується наступна формула.3328 – 2684 = 644644 / 2684 = 0.2399403874813711 0.2399403874813711 помножити на 100% = 23.99403874813711% Отже, прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2026 році в порівнянні з прожитковим мінімумом для працездатних осіб у 2023 році зрісла 23.99403874813711%.
Отже, сума, яка є еквівалентою у 2026 році сумі 42.94 грн у 2023 році, є сума, яка складається з 42.94 грн та з 23.99403874813711% від цієї суми. Таким чином, для того, щоб встановити, яка сума у 2026 році є еквівалентною сумі 42.94 грн у 2023 році, використовується наступна формула 42.94 помножити на 23.99403874813711 = 1,030.3040238450081,030.304023845008 / 100 = 10.30304023845008 42.94 + 10.30304023845008 = 53.24304023845008 Таким чином, сума 42.94 грн у 2023 році є еквівалентною сумі 53.24 грн у 2026 році. 2662.40 + 53.24 = 2715.64 Таким чином, сума 2190.14 грн у 2023 році є еквівалентною сумі 2715.64 грн у 2026 році. Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Просить суд стягнути з Державного бюджету України на його користь 2715,64 грн. компенсації матеріальної шкоди.
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та дав пояснення аналогічні вищевикладеному, звернувши увагу суду на відповідні конкретні аспекти. 

Представник відповідача Державної казначейської служби України Кравченко Н.М. надала відзив, в якому вказано, що  позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження завданої матеріальної шкоди. Також зазначає, що відповідно до ч.2 ст.2 ЦК України самостійним учасником цивільних відносин є Держава Україна. Казначейство виступає від власного імені самостійно відповідає за власними зобов`язаннями і є окремим учасником цивільних відносин відповідно до ч.1 ст.2 ЦК України. Станом на момент відкриття провадження у справі ні Державна казначейська служба України як самостійний суб`єкт правовідносин, ні її працівники не вчиняли жодних незаконних дій та не допускало протиправної бездіяльності по відношенню до позивача, що могло б порушити його законні права та інтереси. 
Звертає увагу суду, що скасування ухвали Київського окружного адміністративного суду від 26.05.2023 року по справі № 320/1283/23 про закриття провадження у справі є підставою для реалізації права Позивача на апеляційне оскарження судового рішення та продовження розгляду справи в суді апеляційної інстанції, а не підтвердженням протиправності дій органів судової влади.
Крім того, після повторного перегляду справи, Позивачу було відмовлено у задоволенні позовних вимог рішенням Київського окружного адміністративного суду від 23.10.2025 року по справі № 320/1283/23. В подальшому, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.06.2026 по справі № 320/1283/23 зазначене рішення суду першої інстанції залишено без змін, що свідчить про відсутність порушеного матеріального права, за захистом якого звертався Позивач.
Щодо відшкодування сплаченого судового збору зазначаємо, що у розумінні статті 22 Цивільного кодексу України сплата судового збору є процесуальними витратами особи, а не майновою шкодою та збитками.
Відповідно до положень процесуального законодавства судовий збір належить до складу судових витрат та справляється за вчинення судом процесуальних дій. Питання розподілу та компенсації судових витрат вирішується судом у межах відповідної справи у порядку, визначеному процесуальним законом.
Отже, сплачений судовий збір є обов`язковим платежем та був витратою на реалізацію процесуального права на апеляційний перегляд.
Позивачем не доведено наявності усіх елементів цивільно-правової відповідальності держави, зокрема, не доведено наявності шкоди у розумінні цивільного законодавства та причинного зв`язку між заявленою шкодою та діями держави.
Враховуючи викладене просять суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. (а.с. 68-73)

Представник відповідача Київського окружного адміністративного суду в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомляв належним чином. Надіслав до суду відзив на позовну заяву, де зазначив, що позивач не довів належними та допустимими доказами ані наявності незаконного рішення у тому значенні, яке є необхідним для застосування статті 56 Конституції України та статей 1173, 1174, 1176 Цивільного кодексу України, ані того, що сплачений ним судовий збір та банківська комісія є саме матеріальною шкодою, а не судовими витратами, ані існування прямого причинного зв`язку між ухвалою суду першої інстанції та заявленою до стягнення сумою. За відсутності сукупності цих умов цивільно-правова відповідальність держави не виникає. З огляду на викладене, просить суд у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 , про стягнення матеріальної шкоди відмовити в повному обсязі. (а.с.46-67)

Вислухавши пояснення позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. 

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернувся 24.10.2022 року до відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, з дисциплінарною скаргою від 24.10.2022 року на прокурора Окружної прокуратури міста Суми Передерія В.Г. (а.с.36-40).
Рішенням Відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження від 02.11.2022 року № 623дс-22 відмовлено у відкритті дисциплінарного провадження стосовно прокурора окружної прокуратури міста Суми Сумської області ОСОБА_3 (а.с.21-22).
Не погоджуючись з Рішенням відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження від 02.11.2022 року № 623дс-22, 19.01.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив: зобов`язати члена відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, ОСОБА_2 відкрити дисциплінарне провадження на прокурора Окружної прокуратури міста Суми Передерія В.Г. за його дисциплінарною скаргою від 24.10.2022 року на прокурора Окружної прокуратури міста Суми Передерія В.Г. (а.с.14-20).
Ухвалою судді Київського окружного адміністративного суду від 26.05.2023 року у справі № 320/1283/23 було закрито провадження у справі за його вищезазначеною позовною заявою від 19 січня 2023 року.
09.06.2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся через підсистему «Електронний суд» до Шостого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 26.05.2023, в якій просив зобов`язати Київський окружний адміністративний суд відкрити провадження за його позовом. (а.с.23-35).
В цей же день, тобто 09.06.2023 року ОСОБА_1 було сплачено судовий збір в розмірі 147 грн. 20 коп. +комісія 42 грн. 94 коп., всього 2190, 14 грн. за подання вищезазначеної апеляційної скарги, що підтверджується копією квитанції.(а.с.13).
Позивач вважає, що якщо б Київський окружний адміністративний суд не ухвалив вищезазначену
незаконну ухвалу від 26 травня 2023 року, то він би не подавав вищезазначену апеляційну скаргу на вищезазначену незаконну ухвалу від 26 травня 2023 року та не витратив би 2190.14 грн за подання вищезазначеної апеляційної скарги на вищезазначену незаконну ухвалу від 26 травня 2023 року.
Отже, внаслідок вищезазначеної незаконної ухвали від 26 травня 2023 року йому було завдано матеріальної шкоди в розмірі 2190.14 грн.
Однак, з такими доводами позивача погодитися не можна, суд вважає таку позицію помилковою, виходячи з наступного. 

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Обґрунтуванням стягнення з відповідача майнової шкоди у загальному розмірі 2711,62 грн. позивач зазначає, що відповідно статті 56 Конституції України, статтей 1173, 1174, 1176 ЦК України за будь-які незаконні рішенні, дії та бездіяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, якими особі було завдано шкоди, особа має право на відшкодування шкоди.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України та деталізовані у Законі № 266/94-ВР. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у виді арешту чи виправних робіт.
Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто з огляду на загальні правила про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади чи місцевого самоврядування та їх посадовими особами, які є відмінними від загальних підстав деліктної відповідальності.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (частина перша статті 1173 ЦК України).
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (частина перша статті 1174 ЦК України).
Наведеними правовими нормами передбачено, що для покладення відповідальності за дії посадових осіб та органів державної влади чи місцевого самоврядування наявність їх вини не є обов`язковою. Проте цими приписами встановлена обов`язковість інших трьох елементів складу цивільного правопорушення, встановлення яких є необхідним для покладення відповідальності за завдану шкоду на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування, про що Велика Палата Верховного Суду деталізує далі.
Усталеним у доктрині цивільного права та національній судовій практиці є підхід, за якого для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди має бути встановлено наявність одночасно трьох умов: неправомірність (протиправність) дії посадових або службових осіб державного органу; шкода; причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Тягар доведення наявності цих умов покладається на позивача, який звертається з позовом про відшкодування шкоди на підставі статей 1173, 1174 ЦК України (див. близькі за змістом висновки у пункті 8.49.5постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 березня 2023 року у справі № 925/556/21).
У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 вказано, що, застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.
Отже, застосування статті 56 Конституції України у взаємозв`язку зі статтями 1173, 1174, 1176 Цивільного кодексу України передбачає необхідність встановлення всіх обов`язкових елементів складу цивільного правопорушення, а саме наявності незаконного рішення, дії чи бездіяльності, наявності шкоди, а також прямого причинного зв`язку між такою протиправною поведінкою та заявленою шкодою. 
Саме лише незадоволення особи процесуальним рішенням або навіть його подальше скасування в апеляційному порядку не є тотожним встановленню незаконності у деліктному розумінні. 
Позивач фактично виходить із того, що скасування ухвали суду першої інстанції саме по собі є достатнім доказом незаконності дій суду. Проте такий підхід суперечить самій природі інстанційного перегляду судових рішень. 
Відповідно до Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним і керується верховенством права, а судове рішення ухвалюється іменем України; водночас система апеляційного та касаційного перегляду існує саме для перевірки правильності застосування норм матеріального та процесуального права судами нижчих інстанцій. Отже, скасування судового рішення є складовою функціонування системи правосуддя та процесуальною формою судового контролю, а не безумовним підтвердженням деліктної протиправності поведінки суду як органу державної влади. Аналогічний підхід простежується і в судовій практиці Верховного Суду який неодноразово зазначав, що для застосування статей 1173, 1174 Цивільного кодексу України необхідним є встановлення всіх елементів складу цивільного правопорушення, зокрема протиправності рішення органу державної влади, наявності шкоди та причинного зв`язку між такими діями і шкодою. Сам по собі факт скасування рішення суду або іншого органу не є достатньою підставою для покладення на державу обов`язку з відшкодування шкоди, оскільки інститут інстанційного перегляду судових рішень спрямований саме на виправлення можливих процесуальних помилок суду. 
Оскаржувана позивачем ухвала від 26.05.2023 року була постановлена судом у межах здійснення правосуддя та на підставі наданих суду процесуальних повноважень.
Стаття 129-1 Конституції України закріплює обов`язковість судового рішення, а перегляд такого рішення здійснюється виключно у передбаченому процесуальним законом порядку. Конституція України не передбачає, що будь-яке скасоване рішення автоматично утворює самостійну підставу для стягнення шкоди з держави. Навпаки, механізм апеляційного перегляду і є тим належним засобом виправлення можливих помилок суду першої інстанції, який і був реалізований позивачем. 
Крім того, з позовної заяви вбачається, що матеріальна шкода, яку позивач хоче стягнути з відповідача складається з суми судового збору за подання апеляційної скарги та банківської комісії, що були сплачені ним у зв`язку з реалізацією права на апеляційне оскарження з урахуванням еквівалентності суми витрат станом на 2026 рік. 
Проте за своєю правовою природою такі кошти не є майновою шкодою у деліктному значенні, а становлять процесуальні витрати, понесені учасником справи у зв`язку зі здійсненням ним процесуальних прав. Кодекс адміністративного судочинства України встановлює окреме правове регулювання судових витрат та їх розподілу, а тому сплачений судовий збір не може довільно перекваліфіковуватися позивачем у «шкоду» лише тому, що він не бажає розглядати ці витрати як елемент процесуального механізму доступу до апеляційного перегляду. 
Стаття 139 КАС України прямо регулює питання судових витрат у адміністративному процесі, що ще раз підтверджує: витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, є саме процесуальними витратами, а не збитками у розумінні статей 22, 1166, 1173, 1174 ЦК України.
Також, третім обов`язковим елементом для покладення на державу відповідальності за відшкодування особі шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, - є причинно-наслідковий зв`язок між протиправними (неправомірними) діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою.
Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. Водночас причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди (див. висновки Верховного Суду, сформульовані у постанові від 20 січня 2021 року в справі № 197/1330/14-ц).
Причинний зв`язок між ухвалою суду першої інстанції та заявленою до відшкодування сумою також не є таким, яким його намагається подати позивач. Сплата судового збору за подання апеляційної скарги стала наслідком не автоматичної, неминучої та безпосередньої дії суду, а реалізації самим позивачем свого процесуального права на апеляційне оскарження. Таке право гарантується законом, а його здійснення завжди пов`язане з відповідними процесуальними наслідками, у тому числі з обов`язком сплати судового збору у випадках, передбачених законом. Отже, між ухвалою від 26.05.2023 року та витратами позивача відсутній той прямий, безпосередній і необхідний причинно-наслідковий зв`язок, який є обов`язковою умовою деліктної відповідальності держави. Інакше кажучи, витрати були понесені не як результат примусового майнового позбавлення з боку відповідача, а як результат вільного вибору позивачем способу захисту своїх прав у межах установленої законом процедури
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Таким чином, позивач не довів належними та допустимими доказами ані наявності незаконного рішення у тому значенні, яке є необхідним для застосування статті 56 Конституції України та статей 1173, 1174, 1176 Цивільного кодексу України, ані того, що сплачений ним судовий збір та банківська комісія є саме матеріальною шкодою, а не процесуальними витратами, ані існування прямого причинного зв`язку між ухвалою суду першої інстанції та заявленою до стягнення сумою. За відсутності сукупності цих умов цивільно-правова відповідальність держави не виникає.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов ОСОБА_1 про стягнення компенсації матеріальної шкоди задоволенню не підлягає, так як вимоги не доведені належними та достатніми доказами у розумінні ст.ст.76-80 ЦПК України, а тому є необгрунтованими.
Керуючись ст. ст. 22, 23, 1166, 1173, 1174, 1176 ЦК України, ст. ст. 4, 76-83, 264, 265 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Київського окружного адміністративного суду, Державної казначейської служби України про стягнення компенсації матеріальної шкоди відмовити за необгрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст виготовлено 09.07.2026 

Суддя        Ольга КАТРИЧ