ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2026 року 
м. Київ

справа № 520/29086/24
касаційне провадження № К/990/23349/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Бившевої Л.І.,
суддів: Ханової Р.Ф.,  Гончарової І.А., 

розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2025 (суддя Супрун Ю.О.) та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 14.04.2025 (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Подобайло З.Г., судді - Чалий І.С., Ральченко І.М.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень, рішень та податкової вимоги і вимоги, 
УСТАНОВИВ:
У жовтні 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 , платник податків) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі - відповідач, Управління, контролюючий орган), в якому, з урахуванням уточнень від 25.10.2024, просить суд визнати протиправними та скасувати: вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 25.07.2024 №00420642410; рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 25.07.2024 №00420692410; податкові повідомлення-рішення (форма "Р") від 26.07.2024 №00423992410, від 26.07.2024 №00424002410, №00424012410, №00424042410, (форма "ПС") №00424052410, №00424092410; рішення про анулювання реєстрації та виключення з реєстру платників єдиного податку від 26.07.2024 №3556/20-40-24-10-07; вимогу від 02.10.2024 №0009785-1309-2040.
На обґрунтування позову зазначив, що висновки податкового органу, які стали підставою для прийняття оскаржуваних рішень є такими, що базуються виключно на суб`єктивних припущеннях податкового органу, а також помилковому тлумаченню та застосуванні податкового законодавства, що суперечить чинному податковому законодавству, а тому прийняті вимоги, рішення та податкові повідомлення-рішення є протиправними і підлягають скасуванню. Також, позивач посилався на те, що перевірка була проведена через 4 роки після припинення його реєстрації як фізичної особи підприємця, наказ на проведення перевірки, акт перевірки та оспорювані рішення, вимоги та податкові повідомлення-рішення він не отримував, оскільки знаходиться за кордоном, що підтверджується копією його закордонного паспорта. Щодо виявлених порушень, позивач вказує, що в акті перевірки контролюючий орган зазначає, що у IV кварталі 2018 року позивачем здійснювався вид діяльності, не зазначений в реєстрі платників єдиного податку, що стало підставою для оподаткування отриманих ним доходів за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 Податкового кодексу України, тоді як зазначене не відповідає дійсним обставинам на спростовується наданими позивачем доказами. Крім того, позивач вважає, що він не може нести відповідальність за порушення Інструкції про порядок відкриття та закриття рахунків користувачам надавачами платіжних послуг з обслуговування рахунків, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 29.07.2022 № 162, в свою чергу, порушення Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 № 492, в акті не зафіксовані. Також, позивач зазначає, що 05.03.2020 позивача знято з обліку та реєстрація платником єдиного податку була анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку, з огляду на що станом на момент прийняття рішення про анулювання реєстрації та виключення з реєстру платників єдиного податку від 26.07.2024 № 3556/20-40-24-10-07 реєстрація вже була анульована.
Харківський окружний адміністративний суд рішенням від 22.01.2025, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 14.04.2025, у задоволенні позову відмовив. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суди дійшли висновку про правомірність рішень контролюючого органу з підстав порушення платником вимог підпункту 7 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України в наслідок здійснення ним господарської діяльності без наявності відповідного виду діяльності в реєстрі платників єдиного податку. Також, суди виходили з того, що перебування позивача за кордоном, фізична його відсутність за податковою адресою, відсутність у нього доступу до електронного кабінету платника податків є виключно його суб`єктивними обставинами (обставинами особистого характеру), які ніяк не створюють у законодавстві для нього особливих умов щодо здійснення контролюючим органом відносно нього процедур, що передують проведенню документальних перевірок, процедур проведення перевірки, оформлення та реалізації її результатів, оскільки це суперечило б принципу рівності усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації.
Позивач, не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції у цій справі та задовольнити позов.
Підставою для відкриття касаційного провадження у вказаній справі скаржник визначає пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та зазначає, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували положення підпункту 1 пункту 292.1, пунктів 292.13, 292.14 статті 292, підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України (далі - ПК України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-ІV, без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 29.05.2024 у справі №300/2843/22, від 21.02.2020 у справі №826/17123/18, від 22.09.2020 у справі №520/8836/18, від 03.05.2023 у справі №580/4989/22.
Зауважує, що суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми процесуального права в частині повного і всебічного з`ясування обставин справи, перевірки їх відповідними доказами. Зазначає про неврахування судами, що клас 46.46 «Оптова торгівля фармацевтичними товарами» включає оптову торгівлю фармацевтичними та медичними товарами і придбаний ним монітор пацієнта є медичним товаром відповідно до ДК 021:2015:33190000-8 (медичне обладнання та вироби медичного призначення різні, 33195100-4 - монітори). У подальшому цей товар був переданий від Благодійного фонду «Благо-Віта» Медичному центру ТОВ «Небозвід», тому у платника були відсутні підстави для переходу на загальну систему оподаткування. 
Скаржник доводить, що грошові кошти, отримані ним від Благодійного фонду «Благо-Віта» не є доходом, отриманим від провадження ним діяльності, не зазначеної у реєстрі платників єдиного податку, а тому до них не можуть бути застосовані ставки, визначені в пункті 167.1 статті 167 Податкового кодексу України. 
Платник зазначає, що враховуючи відсутність підстав для переходу на загальну систему оподаткування він не мав подавати заяву про відмову від спрощеної системи оподаткування і не був зобов`язаний подавати податкову декларацію про майновий стан і доходи, форма якої затверджена наказом Міністерства фінансів України від 02.10.2015 №859.
Позивач зауважує, що єдиною підставою для донарахування йому податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору слугували висновки контролюючого органу про заниження ним оподатковуваного доходу з підстав продажу монітору, який, на думку контролюючого органу, не є медичним обладнанням. Однак, позивач доводить, що цей монітор є медичним обладнанням, тому всі донарахування з цих підстав підлягають скасуванню. 
Скаржник вказує, що суди не дослідили і не перевірили підстави і порядок проведення перевірки платника. Вважає, що у контролюючого органу були відсутні підстави для проведення цієї перевірки та порушено порядок її проведення. Вказує на те, що платник не був повідомлений про проведення перевірки і не мав можливості надати відповідні документи в підтвердження правомірності відображення ним даних у податковому обліку.
Позивач посилається на неврахування судами, що місто Харків постійно страждає від обстрілів і тому він вимушений був поїхати за кордон, що позбавило його можливості вчасно надати контролюючому органу документи в підтвердження правомірності його податкового обліку.
Платник вказує на неврахування судами, що контролюючим органом в порушення вимог пункту 79.3 статті 79, підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України не забезпечено право платника на його присутність під час проведення перевірки платника. 
Скаржник доводить, що судами не досліджено і не надано оцінку тому факту, що на момент прийняття контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації та виключення з реєстру платників єдиного податку від 26.07.2024 №356/20-40-24-10-07 реєстрація цього платника вже була анульована. 
Позивач вважає, що судами безпідставно не застосовані до спірних правовідносин положення підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4, пункту 63.3 статті 63, статті 291 Податкового кодексу України.
Крім того, платник зазначає, що суди залишили поза увагою той факт, що його квартира не є об`єктом оподаткування і він не мав подавати заяву за формою №20-ОПП. 
Верховний Суд ухвалою від 23.06.2025 відкрив провадження за касаційною скаргою з підстав оскарження судових рішень, перелік яких визначений у частині першій статті 328 КАС України, з посиланням у касаційній скарзі на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права.
Відповідач у відзиві на касаційну скаргу, покликаючись на законність і обґрунтованість судових рішень попередніх інстанцій, просить залишити їх без змін, а касаційну скаргу позивача залишити без задоволення. Контролюючий орган доводить правомірність прийнятих ним рішень та зауважує, що платник здійснював діяльність, яка не зазначена в реєстрі платників єдиного податку. 
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 01.0692026 закінчив підготовку справи до касаційного розгляду, визнав за можливе проведення касаційного розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами і призначив справу до касаційного розгляду в порядку письмового провадження з 02.09.2026.
Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Верховний Суд перевірив наведені у касаційній скарзі доводи позивача, обґрунтування заперечень відповідача щодо вимог касаційної скарги, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм процесуального права та дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що ОСОБА_1 , з 10.07.2018 був зареєстрований як фізична особа-підприємець та платник єдиного податку.
На підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 41.1 статті 41, пунктів 61.1, 61.2 статті 61, підпункту 62.1.3 пункту 62.1 статті 62, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78, статті 79, підпункту 69.35-1 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, пункту 2 частини першої статті 13, частини шістнадцятої статті 25, пункту 9-25 розділу VIII Закону №2464-VI, у зв`язку з отриманням відомостей від державного реєстратора щодо припинення підприємницької діяльності платника податків, фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 ), на підставі наказу Управління про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 16.04.2024 №1618-п, повідомлення про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 16.04.2024 №185, проведена документальна позапланова невиїзна перевірка платника податків, фізичної особи ОСОБА_1 за період діяльності 10.07.2018 по 05.03.2020, з метою контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства, з питань повноти, своєчасності нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, результати якої оформлені актом від 26.06.2024 № 29980/20-40-24-10-07/ НОМЕР_1 .
Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань датою державної реєстрації припинення підприємницької діяльності позивача є 05.03.2020.
Засвідчену копію наказу Управління від 16.04.2024 №1618-п «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків, фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 » 18.04.2024 направлено позивачу засобами поштового зв`язку через національного оператора поштового зв`язку України АТ «Укрпошта» рекомендованим листом з повідомленням про вручення згідно з приписами пункту 42.2 статті 42, пункту 79.2 статті Податкового кодексу України на податкову адресу (зареєстроване місце проживання) - АДРЕСА_1 (номер поштового відправлення 0600911061063).
Повідомлення про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 16.04.2024 №185 направлено 18.04.2024 позивачу засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення відповідно до вимог пункту 42.2 статті 42, пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України на податкову адресу (зареєстроване місце проживання) - АДРЕСА_1 (номер поштового відправлення 0600911061063).
Запрошення на підписання матеріалів, складених за результатами проведеної документальної позапланової невиїзної перевірки, від 16.04.2024 №1164/20-40-24-10-17 (надалі за текстом - Запрошення) направлено позивачу 18.04.2024 засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення відповідно до вимог пункту 42.2 статті 42 Податкового кодексу України на податкову адресу (зареєстроване місце проживання) - АДРЕСА_1 (номер поштового відправлення 0600911061063).
Вказаним запрошенням податковим органом запропоновано позивачу отримати нарочно матеріал, складений за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки, особисто або через законного представника, 26.06.2024 за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно даних із системи відстеження відправлень національного оператора поштового зв`язку України АТ «Укрпошта» поштове відправлення 0600911061063, в якому містилися засвідчена копія наказу ГУ ДПС у Харківській області від 16.04.2024 №1618-п «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків, фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 », повідомлення про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 16.04.2024 № 185, запрошення, 03.05.2024 було повернуте на адресу контролюючого органу із зазначенням причини «за закінченням терміну зберігання».
Фактично поштове відправлення 0600911061063 надійшло на юридичну адресу Управління 04.05.2024.
Управлінням також здійснені заходи щодо відображення скан-копії наказу Управління від 16.04.2024 №1618-п «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків, фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 », повідомлення про проведення перевірки від 16.04.2024 №185, Запрошення в електронному кабінеті позивача через систему документування контролюючого органу ІТС «Управління документами».
Відповідно до квитанцій «Про доставку документів в Електронний кабінет» зазначені скан-копії надійшли позивачу 16.04.2024 о 13:12 год, о 13:52 год, о 13:56 год відповідно.
Управлінням проведено документальну планову перевірку позивача з метою контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства, з питань повноти, своєчасності нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" за період з 10.07.2018 по 05.03.2020, за результатами якої складено акт від 26.06.2024 №29980/20-40-24-10-07/2825813030 (далі - акт перевірки), яким встановлено порушення платником вимог: 
пункту 63.3 статті 63 Податкового кодексу України в частині неподання до контролюючого органу повідомлення за формою № 20-ОПП для взяття на облік господарської одиниці;
підпункту 7 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України в частині здійснення виду діяльності, що не був зазначений в реєстрі платників єдиного податку;
пункту 298.5 статті 298 Податкового кодексу України в частині недотримання порядку подання заяви "Про застосування спрощеної системи оподаткування" для внесення змін у види господарської діяльності;
підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16, підпункту 49.18.5 пункту 49.18 статті 49, пункту 177.11 статті 177 Податкового кодексу України в частині неподання податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2019 та 2020 роки;
підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16, пунктів 164.1, 164.3 статті 164, пунктів 177.1, 177.2 статті 177 Податкового кодексу України в частині заниження податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб у сумі 284082,49 грн;
статей 163, 168, пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України в частині заниження військового збору суму 23673,54 грн;
підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16, пункту 57.1 статті 57, підпункту 2 пункту 293.4 статті 293 Податкового кодексу України в частині заниження суми єдиного податку до сплати в бюджет за 2019 рік у розмірі 2400,00 грн;
пункту 1 частини 2 статті 6, пункту 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI, абзацу другого пункту 3 розділу III Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 (далі - Інструкція №449, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) в частині заниження єдиного внеску на 154454,64 грн за 2019 та 2020 роки;
підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16, підпункту 2 пункту 180.1 статті 180, пункту 183.2 статті 183, підпункту "а" пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, підпункту "а" пункту 193.1 статті 193, пункту 200.2 статті 200, пункту 203.2 статті 203 Податкового кодексу України в частині заниження суми податку на додану вартість (далі - ПДВ) до сплати в бюджет у розмірі 51935,00 грн.
Суди установили, що контролюючий орган направив примірник акту перевірки на податкову адресу/зареєстроване місце проживання позивача рекомендованим листом з повідомленням про вручення через національного оператора поштового зв`язку України АТ «Укрпошта» (номер поштового відправлення 0600935272723). Факт, дату і форму відправлення позивачу примірника акту перевірки підтверджуємо списком згрупованих поштових відправлень від 26.06.2024 № 2024 06 26 24 10.
11.07.2024 поштове відправлення 0600935272723, в якому містився примірник акту перевірки, було повернуте до контролюючого органу із зазначенням причини «за закінченням терміну зберігання» згідно відміток оператора поштового зв`язку на Довідці «Про причини повернення/досилання» та узгоджується з даними системи відстеження відправлень АТ «Укрпошта» за номером відправлення 0600935272723.
Станом на дату направлення примірника акту перевірки позивач не подавав до контролюючого органу заяву про бажання отримувати документ через Електронний кабінет (Додаток 3 до Порядку функціонування Електронного кабінету, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.07.2017 № 637).
Ураховуючи вимоги пунктів 42.2, 42.5 статті 42 Податкового кодексу України, суди установили, що примірник акту перевірки у паперовому форматі вважаються належним чином врученими позивачу 11.07.2024.
На підставі висновків акту перевірки контролюючим органом були прийняті податкові повідомлення рішення від 26.07.2024: 
(форма "Р") №00423992410, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на суму 355103,11 грн, з яких: за податковими зобов`язаннями в сумі 284082,49 грн, за штрафними санкціями у розмірі 71020,62 грн;
(форма "Р") №00424002410, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на суму 29591,93 грн, в тому числі: за податковими зобов`язаннями на суму 23673,54 грн, за штрафними санкціями у розмірі 5918,39 грн;
(форма "Р") №00424012410, яким збільшено суму грошового зобов`язання з єдиного податку на суму 3000,00 грн, в тому числі: за податковим зобов`язанням в сумі 2400,00 грн, за штрафними санкціями у розмірі 600 грн;
(форма "Р") №00424042410, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 64919,00 грн, в тому числі: за податковим зобов`язанням в сумі 51935,00 грн, за штрафними санкціями у розмірі 12984,00 грн;
(форма "ПС") №00424052410, яким платнику донараховано штраф у сумі 680,00 грн;
(форма "ПС") №00424092410, яким платнику донараховано штраф у сумі 340,00 грн;
Також на підставі висновків акту перевірки контролюючий орган прийняв:
рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 25.07.2024 №00420692410 на суму 77205,26 грн.
рішення про анулювання реєстрації та виключення з реєстру платників єдиного податку від 26.07.2024 № 3556/20-40-24-10-07.
Крім того, контролюючий орган на підставі висновків акту перевірки склав:
вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 25.07.2024 №00420642410 на суму 154454,64 грн.
податкову вимогу (форма «Ф») від 02.10.2024 №0009785-1309-2040.
Не погодившись з вказаними вище податковими повідомленнями-рішеннями, рішеннями та вимогами, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Стосовно доводів скаржника про невручення платнику наказу про проведення документальної позапланової перевірки та направлень на проведення такої перевірки, Верховний Суд зазначає наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
За правилами підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється, зокрема, якщо розпочато процедуру припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця.
Відповідно до пункту 78.4 статті 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.
За вимогами пункту 79.2 статті 79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
Відповідно до статті 42 ПК України у разі надіслання (вручення) платнику податків (його представнику) копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення позапланової невиїзної перевірки, шляхом надсилання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення документальна позапланова невиїзна перевірка (крім перевірки, визначеної статтею 200 цього Кодексу) розпочинається не раніше 30 календарного дня з дати надсилання такого повідомлення та копії наказу.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що з наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місцем проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Отже, наказ та повідомлення повинні бути надіслані та отримані платником податків до початку проведення перевірки.
Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 11.05.2023 у справі № 640/18756/21, від 17.05.2023 у справі №160/5892/20.
Пунктом 42.2 статті 42 ПК України встановлено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
За правилами пункту 42.5 статті 42 ПК України у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Згідно з пунктом 58.3 статті 58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.
У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.
Таким чином, податковим законодавством передбачено два окремих випадки, коли документи вважаються належним чином врученими платнику податків (без використання електронного кабінету): надіслані за адресою платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові. Водночас, у разі надіслання документів поштою, крім отримання платником цієї кореспонденції на пошті, вони також вважаються врученими у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Пунктом 73.3 статті 73 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.
Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і повинен містити:
1) підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує;
2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати;
3) печатку контролюючого органу.
Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб`єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав:
1) за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи;
2) для визначення відповідності умов контрольованої операції принципу "витягнутої руки" під час здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу та/або для визначення рівня звичайних цін у випадках, визначених цим Кодексом;
3) виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків;
4) щодо платника податків подано скаргу про ненадання таким платником податків: податкової накладної покупцю або про допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування; акцизної накладної покупцю або про порушення порядку заповнення та/або порядку реєстрації акцизної накладної;
5) у разі проведення зустрічної звірки;
5-1) виявлено недостовірність даних, що містяться у звіті про підзвітні рахунки, поданому фінансовим агентом;
5-2) отримано повідомлення від компетентного органу іноземної держави, з якою Україною укладено міжнародний договір, що містить положення про обмін інформацією для податкових цілей, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або укладених на їх підставі міжвідомчих договорів, про виявлення таким органом помилок, неповних або недостовірних даних, наданих фінансовим агентом щодо підзвітного рахунка особи, яка є резидентом відповідної іноземної держави, або про невиконання фінансовим агентом зобов`язань, передбачених таким міжнародним договором;
6) в інших випадках, визначених цим Кодексом.
Запит вважається належним чином врученим, якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані подавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження (крім проведення зустрічної звірки) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом).
У разі проведення зустрічної звірки платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані подавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту. Документальне підтвердження цієї інформації на вимогу контролюючого органу може бути надано в електронному або паперовому вигляді на вибір платника податків.
У разі якщо запит складено з порушенням вимог, визначених абзацами першим - п`ятим цього пункту, платник податків звільняється від обов`язку надавати відповідь на такий запит.
Тобто, податковий орган для встановлення певних обставин, не обмежений звернення лише до платника податків щодо якого здійснюється перевірка.
Відповідно до пункту 44.3 статті 44 ПК України платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів та інформації, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством строків, але не менше: 2555 днів - для документів та інформації, необхідних для здійснення податкового контролю відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу; 1825 днів - для первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством, що складаються особами, визначеними пунктом 133.1 статті 133, підпунктом 133.2.2 пункту 133.2 та пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, а також юридичними особами, які обрали спрощену систему оподаткування, за винятком документів, до яких застосовується більш тривалий строк зберігання згідно з підпунктом 44.3.1 цього пункту; 1095 днів - для інших документів, на які не поширюються вимоги підпунктів 44.3.1 та 44.3.2 цього пункту; 1095 днів - для документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, включаючи дозвільні документи.
Строки зберігання документів та інформації, визначені цим пунктом, розраховуються з дня подання податкової звітності чи іншої звітності, передбаченої цим Кодексом, для складення якої використовуються зазначені документи та/або інформація, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного строку подання такої звітності, а для документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, - з дня здійснення відповідної господарської операції (для відповідних дозвільних документів - з дня завершення строку їх дії).
У разі ліквідації платника податків документи, визначені пунктом 44.1 цієї статті, за період діяльності платника податків не менш як 1825 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідних для здійснення податкового контролю відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу), що передували даті ліквідації платника податків, у встановленому законодавством порядку передаються до архіву.
Передбачені цим пунктом строки зберігання документів та інформації продовжуються на період зупинення відліку строку давності у випадках, передбачених пунктом 102.3 статті 102 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 44.6 статті 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає в порядку пункту 86.7 статті 86 цього Кодексу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.
Пунктом 85.2 статті 85 ПК України передбачається, що платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
При проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).
Суди установили, що згідно даних реєстру територіальної громади м. Харкова, фізична особа ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
На дату направлення засвідченої копії наказу контролюючого органу про проведення перевірки, повідомлення про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 16.04.2024 №185, заяву про бажання отримувати документ через Електронний кабінет відповідно до вимог пункту 42.4 статті 42 ПК України платник не подавав.
Копія наказу Управління про проведення перевірки та запрошення контролюючим органом були направлені позивачу засобами поштового зв`язку 18.04.2024 на його податкову адресу/зареєстроване місце проживання, а також доставлені до його електронного кабінету, які відповідно до квитанцій про доставку документів в Електронний кабінет надійшли на адресу платника 16.04.2024.
Згідно з пунктом 45.1 статті 45 ПК України платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.
За даними з системи відстеження відправлень національного оператора поштового зв`язку України АТ «Укрпошта» поштове відправлення 0600911061063, в якому містилися засвідчена копія наказу Управління від 16.04.2024 №1618-п «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 » повідомлення про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 16.04.2024 № 185, Запрошення, 03.05.2024 було повернуте «за закінченням терміну зберігання», що підтверджується також відмітками АТ «Укрпошта» на довідці «Про причини повернення/досилання».
Фактично поштове відправлення 0600911061063 надійшло на юридичну адресу відповідача 04.05.2024.
За приписами пунктів 42.2, 42.5 статті 42 ПК України зазначені документи саме у паперовому форматі вважаються належним чином врученими позивачу 03.05.2024.
Як наслідок засвідчена копія наказу Управління про проведення перевірки, повідомлення про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 16.04.2024 №185, Запрошення вважається належним чином врученими позивачу 03.05.2024.
Перед початком перевірки (яка фактично розпочалася 13.06.2024) контролюючим органом виконано умову, викладену в абзаці першому пункту 79.2 статті 79 ПК України в частині вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
Податковим органом направлено копію наказу на проведення перевірки за 30 календарних днів до її початку, тобто виконано вимогу абзацу другого пункту 79.2 статті 79 ПК України.
Стосовно тверджень скаржника про відсутність у позивача обов`язку повідомляти відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки у зв`язку з внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відомостей про припинення ним підприємницької діяльності та у зв`язку із виїздом за межі території України, Верховний Суд зазначає наступне.
Наказом Міністерства фінансів України від 29.09.2017 №822 затверджено Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків, яке розроблено відповідно до статей 63 та 70 глави 6 розділу II Податкового кодексу України з метою визначення єдиної методики реєстрації фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (далі - Державний реєстр) та регулює відносини, що виникають при реєстрації фізичних осіб, які є громадянами України, іноземцями та особами без громадянства
Державний реєстр створений для забезпечення єдиного державного обліку фізичних осіб, які зобов`язані сплачувати податки, збори у порядку та на умовах, що визначаються Податковим кодексом України та іншими нормативно-правовими актами України, з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотриманням податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Цим Положенням серед іншого визначаються порядок та процедура повідомлення фізичної особи - платника податків про мету збору персональних даних, їх склад, а також про її права та обов`язки як суб`єкта персональних даних (частини 1-3 розділу І вказаного Положення).
Згідно частини 1 розділу ІІ обумовленого Положення усі фізичні особи - платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру у порядку, визначеному цим Положенням.
Відповідно до пунктів 1, 2 Розділу ІХ Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків, фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати до контролюючих органів відомості про зміну даних, які вносяться до Облікової картки або Повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання Заяви за формою № 5ДР (додаток 12) або Заяви за формою № 5ДРП (додаток 13) відповідно.
Фізичні особи подають зазначені заяви особисто або через представника до контролюючого органу за своєю податковою адресою (місцем проживання), а у разі зміни місця проживання - до контролюючого органу за новим місцем проживання. Фізичні особи, які тимчасово перебувають за межами населеного пункту проживання, подають зазначені заяви особисто або через представника до будь-якого контролюючого органу.
Отже, процедура внесення змін до Державного реєстру та даних облікової картки пов`язується саме із виконанням фізичною особою як платником податків свого обов`язку щодо звернення до контролюючого органу із відповідною заявою за формою № 5ДР і така процедура поширюється на усіх фізичних осіб - громадян України незалежно від їх місця проживання та внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відомостей про припинення їх підприємницької діяльності.
Натомість, суди установили відсутність доказів звернення позивачем до податкового органу з відповідною заявою про внесення (до облікової картки платника - фізичної особи) відомостей щодо зміни даних (зокрема щодо зміни місця проживання) у зв`язку з виїздом за кордон або повідомлення про перебування за межами України або обрання способу взаємодії з контролюючим органом засобами електронного зв`язку в електронній формі.
Відтак, суди дійшли обґрунтованого висновку про правомірність направлення відповідачем рекомендованого поштового відправлення з наказом про проведення перевірки, повідомленням про проведення такої перевірки та запрошенням на адресу позивача зазначену у даних облікової картки такого платника - фізичної особи.
Суди слушно зауважили, що перебування позивача за кордоном, фізична його відсутність за податковою адресою, відсутність у нього доступу до електронного кабінету платника податків є виключно його суб`єктивними обставинами (обставинами особистого характеру), які ніяк не створюють у законодавстві для нього особливих умов щодо здійснення контролюючим органом відносно нього процедур, що передують проведенню документальних перевірок, процедур проведення перевірки, оформлення та реалізації її результатів, оскільки це суперечило б принципу рівності усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації (підпункт 4.1.2 пункту 4.1 статті 4 ПК України).
Невиконання платником податків обов`язку щодо повідомлення контролюючого органу про зміну податкової адреси позбавляє його можливості посилатися у спорі з контролюючим органом, що документи, правомірності яких стосується спір, не були йому вручені, якщо буде встановлено, що документи були направлені в установленому законом порядку на його податкову адресу, навіть у випадку повернення цих документів підприємством поштового зв`язку через неможливість їх вручення. Такий правовий наслідок висновується з норми пункту 42.2 статті 42 ПК України. Однак, цей наслідок не може бути поширений на випадок, коли контролюючий орган володіє достовірною інформацією про зміну платником місця проживання.
Наведений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 04.06.2020 у справі №826/11455/15.
Верховний Суд зауважує, що обов`язку контролюючого органу щодо повідомлення платника податків про проведення відповідної перевірки кореспондує обов`язок такого платника добросовісно ставитись до отримання відповідної кореспонденції або повідомлень, крім того, необізнаність платника з наказом про проведення перевірки через нехтування або ухилення від виконання такого обов`язку без поважних причин не може бути в подальшому розцінена на користь останнього.
Добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.
Неотримання платником податків копії наказу та повідомлення про проведення перевірки надісланим контролюючим органом рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення не свідчить про невиконання відповідачем обов`язку встановленого податковим законодавством щодо своєчасного та належного повідомлення платника податків про проведення перевірки.
Цей висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, сформульованою, зокрема, у постановах від 21.10.2021 у справі №360/4692/19, від 17.03.2021 у справі №823/1606/17.
Порядок зняття з обліку платників податків у контролюючих органах визначено розділу ХІ Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Платник податків зобов`язаний повідомляти контролюючі органи за місцем обліку такого платника про його ліквідацію або реорганізацію протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення (крім випадків, коли обов`язок здійснювати таке повідомлення покладено законом на орган державної реєстрації).
Підставою для зняття фізичної особи-підприємця з обліку у відповідному контролюючому органі є відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою- підприємцем за його рішенням, або за судовим рішенням, або у разі її смерті, або оголошення її померлою, або визнання її безвісно відсутньою (абзац перший підпункту 1 пункту 11.18 розділу XI Порядку №1588).
Після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізична особа продовжує обліковуватись у контролюючих органах як фізична особа - платник податків, яка отримувала доходи від провадження підприємницької діяльності (абзац перший підпункту 6 пункту 11.18 розділу XI Порядку №1588).
Відповідно до підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється, зокрема, коли розпочато процедуру припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, або подано заяву про зняття з обліку платника податків.
Абзацами першим - четвертим пункту 102.1 статті 102 ПК України визначено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 статті 102 ПК України, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених ПК України, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39 і 39 прим. 2 ПК України), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 ПК України, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації або уточнюючої декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань в межах поданих уточнень, за такою податковою декларацією протягом 1095 днів (2555 дня - у разі проведення перевірки відповідно до статей 39 і 39 прим. 2 ПК України) з дня подання уточнюючого розрахунку (декларації).
У разі виявлення за результатами перевірки порушень інших вимог податкового законодавства, безпосередньо не пов`язаних з декларуванням податкових зобов`язань платником податків, а також порушень вимог іншого, крім податкового, законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 статті 102 ПК України, має право самостійно визначити суму штрафних санкцій (фінансових санкцій, штрафів) платника податків не пізніше 1095 дня з дня вчинення відповідного правопорушення.
З місцевих податків та/або зборів, за якими передбачено подання річної податкової декларації, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 статті 102 ПК України, має право за результатами перевірки самостійно визначити суму грошових зобов`язань, у разі виявлення ним за результатами перевірки заниження суми визначеного платником податків податкового зобов`язання з цих податків, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку сплати цих податків, визначених відповідними розділами ПКУ.
Граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування грошових зобов`язань, визначеним статтею 102 ПК України (пункт 113 1 статті 113 ПК України).
Підпунктом 102.3.2 пункту 102.3 статті 102 Кодексу передбачено, що відлік строку давності зупиняється на будь-який період, протягом якого, зокрема, контролюючому органу згідно із законом та/або рішенням суду заборонено проводити перевірку (перевірки) платника податків.
Пунктом 52 прим. 2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України передбачено, що на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 ПК України.
При цьому дію пункту 52 прим. 2 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України зупинено на період дії воєнного, надзвичайного стану згідно із Законом України від 15.03.2022 №2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану».
Водночас, пунктом 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України встановлено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у пункті 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України.
Відповідно до підпункту 69.9 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України тимчасово, до 01 серпня 2023 року, для платників податків та контролюючих органів зупиняється перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, крім випадків, передбачених підпунктом 69.9 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України.
Таким чином, у разі внесення до Єдиного державного реєстру запису про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця або подання до контролюючого органу заяви за формою №8-ОПП фізичною особою, яка припинила незалежну професійну діяльність, позапланова документальна перевірка (крім єдиного внеску) проводяться за період, визначений контролюючим органом з урахуванням строків давності - 1095 днів, що продовжуються на період їх зупинення з 18.03.2020 до 31.07.2023 (включно). 
Ураховуючи наведені норми та встановлені судами обставини у цій справі, Верховний Суд вважає обґрунтованим висновок судів попередніх інстанцій, що відповідачем дотримано процедуру проведення перевірки, за наслідками якої були прийняті спірні податкові повідомлення-рішення, а вище приведені доводи скаржника не спростовують правомірності проведення такої перевірки.
Стосовно доводів скаржника про неотримання ним акту перевірки, Верховний Суд зазначає наступне. 
Відповідно до приписів абзацу другого пункту 86.4 статті 86 ПК України зазначено, що акт (довідка) документальної невиїзної перевірки не пізніше наступного робочого дня після його реєстрації вручається особисто платнику податків чи його представникам або надсилається у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Як установлено судами, податковим органом 26.06.2024 направлено примірник акту на податкову адресу/зареєстроване місце проживання позивача ( АДРЕСА_1 ) рекомендованим листом з повідомленням про вручення через національного оператора поштового зв`язку України АТ «Укрпошта» (номер поштового відправлення 0600935272723), що підтверджується списком згрупованих поштових відправлень від 26.06.2024 №2024. Поштове відправлення 0600935272723, в якому містився примірник акту, було повернуте до Управління «за закінченням терміну зберігання» згідно відміток оператора поштового зв`язку на Довідці «Про причини повернення/досилання» та узгоджується з даними системи відстеження відправлень АТ «Укрпошта» за номером відправлення 0600935272723.
Станом на дату направлення примірника акту перевірки позивачем не подавалася до контролюючого органу заява про бажання отримувати документ через Електронний кабінет (Додаток 3 до Порядку функціонування Електронного кабінету, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.07.2017 №637 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Таким чином, враховуючи приписи пунктів 42.2, 42.5 статті 42 ПК України, суди дійшли правильного висновку, що примірник акту у паперовому вигляді вважається належним чином врученими позивачу 11.07.2024.
Факт знаходження позивача за кордоном або фізична відсутність його за офіційною податковою адресою не створює для нього особливих умов для вручення контролюючим органом йому документів або особливих передумов для проведення документальної перевірки його господарської діяльності, окресленого положеннями діючого законодавства не передбачено.
Суди також установили, що 26.07.2024 Управління направило оскаржувані рішення про застосування фінансових санкцій, податкові повідомлення-рішення, вимогу про сплату боргу (недоїмки), рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку, прийняті на підставі акту перевірки, на податкову адресу/зареєстроване місце проживання позивача ( АДРЕСА_1 ) рекомендованим листом з повідомленням про вручення через національного оператора поштового зв`язку України АТ "Укрпошта" (номер поштового відправлення 0600946117797).
Примірники рішення про застосування фінансових санкцій, податкові повідомлення-рішення, вимоги про сплату боргу (недоїмки), рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку 20.08.2024 були вручені позивачу особисто згідно даних рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, повернутого до Управління, що також узгоджується з даними системи відстеження відправлень АТ «Укрпошта» за номер відправлення 0600946117797.
Щодо встановленого в ході перевірки позивачем порушення вимог податкового законодавства, Верховний Суд зазначає наступне.
Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що в ходів проведеної перевірки встановлено, що у ІV кварталі 2018 року позивачем порушено вимоги підпункту 7 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України в частині здійснення виду діяльності, не зазначеного в реєстрі платників єдиного податку.
Так, у ІV кварталі 2018 року позивачем укладений договір поставки від 03.12.2018 між позивачем (Постачальник) та Благодійним фондом «Благо-Віта» (Покупець), предметом якого постачальник зобов`язується поставити та передати у зумовлені строки покупцю комп`ютерну техніку, комплектуючі та периферійне устаткування (Товар) у кількості, асортименті і за ціною згідно специфікації (Додаток № 1), що є невід`ємною частиною цього Договору, а Покупець зобов`язується прийняти вказаний товар і своєчасно оплатити за нього певну грошову суму на умовах цього договору.
Договір підписано позивачем та президентом Благодійного фонду «Благо-Віта» В.В.Правдіним, скріплено печаткою благодійного фонду.
До договору надано специфікацію (Додаток № 1) на суму 33476,00 гривень, згідно якої товаром виступали мережева карта, клавіатура, миша, кабель, жорсткий диск, модуль пам`яті, материнська плата тощо.
В рамках цього договору складена видаткова накладна від 08.02.2019 №1, виставлена позивачем до Благодійного фонду «Благо-Віта» на придбання товару на суму 33476,00 грн.
Наявні банківські платіжні доручення, згідно яких Благодійним фондом «Благо-Віта» були переказані на розрахунковий рахунок Позивача № НОМЕР_2 , відкритий в АТ "Райффайзен Банк", наступні суми: Дата Призначення Сума, гривень 14.12.2018 Оплата за комп`ютер згідно рахунку № 3 від 12.12.2018, Без ПДВ 13000,00 21.12.2018 Оплата за комп`ютер згідно рахунку №3 від 12.12.2018, Без ПДВ 3000,00 10.01.2018 Оплата за комп`ютер згідно рахунку №3 від 12.12.2018, Без ПДВ 13130,00 07.02.2019 Оплата за комп`ютер згідно рахунку №3 від 12.12.2018 Без ПДВ 4346,00 Всього, гривень 33 476,00 грн.
Банківськими виписками підтверджено отримання позивачем від Благодійного фонду «Благо-Віта» грошових коштів у сумі 33476,00 грн, у т. ч. у 2018 році - 16000,00 грн, у 2019 році - 17476,00 грн.
Документально підтверджено виплату Благодійним фондом «Благо-Віта» позивачу доходу з ознакою « 157» у 2018 році - 16000,00 грн, у 2019 році - 17476,00 грн.
Позивачем було також виставлено рахунок-фактуру від 12.12.2018 № СФ-0000003 на суму 33476,00 грн до Благодійного фонду «Благо-Віта» на придбання мережевої карти, миші, кабелю, жорсткого диску, оптичного привіду, відеокарти, материнської плати тощо.
Жодної інформації про те, що вказане у договорі та специфікації до нього комп`ютерне обладнання є медичним товаром, у цих документах не зазначено. 
Таким чином, за обставинами цієї справи суди встановили постачання саме комп`ютерного обладнання.
Враховуючи наявність вищевказаної господарської операції на постачання комп`ютерного обладнання та отримання плати за це обладнання без наявності відповідного виду діяльності в реєстрі платників єдиного податку податковий орган дійшов висновку щодо порушення позивачем вимог підпункту 7 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України в частині здійснення виду діяльності, що не був зазначений в реєстрі платників єдиного податку.
Станом на момент заключення вказаного договору з Благодійним фондом «Благо-Віта», виставлення за таким договором рахунка-фактури та приймання плати в реєстрі платників єдиного податку за позивачем значився один вид діяльності: « 46.46 - Оптова торгівля фармацевтичними товарами».
Благодійний фонд «Благо-Віта» не є організацією, що спеціалізується на наданні медичних послуг.
Суди також установили, що КВЕД « 46.51 - оптова торгівля комп`ютерами, периферійним устаткуванням i програмним забезпеченням» був доданий до реєстру платників єдиного податку позивачем згідно заяви від 14.02.2019 № 21874/ФОП, з пропущенням строку, визначеного пунктом 298.5 статті 298 ПК України. 
Пункт 298.5 статті 298 ПКУ наголошує, що у разі зміни податкової адреси суб`єкта господарювання, місця провадження господарської діяльності, видів господарської діяльності заява (щодо внесення змін) подається платниками єдиного податку першої і другої груп не пізніше 20 числа місяця, наступного за місяцем, у якому відбулися такі зміни.
Договір про постачання комп`ютерного обладнання укладений між позивачем та Благодійним фондом «Благо-Віта» 03.12.2018. Граничним строком подання заяви "Про застосування спрощеної системи оподаткування" для позивача є дата 20.01.2019.
Однак станом на 21.01.2019 позивач мав один вид діяльності: « 46.46 - оптова торгівля фармацевтичними товарами».
Підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України встановлено, що платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у разі здійснення видів діяльності, не зазначених у реєстрі платників єдиного податку (крім платників єдиного податку третьої групи - електронних резидентів (е-резидентів) - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності.
Однак, суди установили, що платник цих вимог не дотримався та порушення вимог підпункту 7 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України здійснював вид діяльності, що не був зазначений в реєстрі платників єдиного податку. 
Доводам скаржника про помилковість визначення в призначенні платежів від 14.12.2018 та від 21.12.2018 монітора пацієнта в комплекції, що є медичним товаром, суд апеляційної інстанцій надав оцінку та вказав, що рахунок-фактура від 12.12.2018 №СФ-0000003 та видаткова накладна від 08.02.2019 №1 не містять інформації про «монітор пацієнта».
Твердженням скаржника про те, що станом на дату винесення рішення про анулювання реєстрації та виключення з реєстру платників єдиного податку від 26.07.2024 № 3556/20-40-24-10-07 реєстрація платником єдиного податку була вже анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку в день отримання відповідним контролюючим органом від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації такого припинення, суд апеляційної інстанції також надав оцінку, з якою погоджується суд касаційної інстанції з огляду на приписи пункту 299.11 статті 299 ПК України, який передбачає, що у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої 2 третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.
Суди слушно зауважили, що податковим законодавством не розроблено механізм дій контролюючого органу щодо анулювання реєстрації платником єдиного податку у випадках, визначених пунктом 299.11 статті 299 ПК України, платників, щодо яких здійснено реєстрацію припинення підприємницької діяльності у випадках, коли перевірка проводиться на підставі підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 ПК України.
Недосконалість податкового законодавства не є підставою для незастосування до позивача відповідальності, що випливає як наслідок позбавлення його статусу платника спрощеної системи за результатами проведеної перевірки.
Колегія суддів звертає увагу, що державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької діяльності, не змінює порядку виконання таких зобов`язань та можливості застосування санкцій за їх невиконання.
Наведене кореспондується з висновками Верховного Суду, сформульованими, зокрема, у постанові від 21.05.2021 у справі №824/503/19-а.
З урахуванням встановлених обставин у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість висновків судів першої та апеляційної інстанцій, що контролюючий орган, проводячи перевірку та приймаючи рішення відносно позивача діяв у відповідності до вимог чинного податкового законодавства. 
Відтак суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що оскаржувані рішення є правомірними і не підлягають скасуванню.
Позивач доводами касаційної скарги не спростовав висновків судів попередніх інстанцій і не зазначив, у чому полягає неправильне застосування судами норм матеріального права.
Позивач у касаційній скарзі фактично просить про переоцінку, додаткову оцінку доказів щодо визначення статусу проданого майна, що знаходиться поза межами касаційного перегляду встановленими частиною другою статті 341 КАС України, якою передбачено, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
Підсумовуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності до норм матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Порушень норм матеріального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень суду не встановлено.
Керуючись статтями 341, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2025 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 14.04.2025 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді | Л.І. Бившева Р.Ф. Ханова   І.А. Гончарова