РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
14 вересня 2026 р.  Справа № 320/62824/25

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Альчук М.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язати вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач, ТЦК та СП) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язати вчинити дії.
Позовні вимоги обґрунтовано протиправною бездіяльністю відповідача щодо внесення відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про виключення позивача з військового обліку згідно Закону України "Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів", відповідно до запису у тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного.
Відповідач скористався правом на подання відзиву, у якому заперечив факт проходження позивачем ВЛК та існування тимчасового посвідчення військовозобов`язаного.
Ознайомившись з матеріалами справи, судом встановлено наступні обставини справи.
Згідно довідки військово-лікарської комісії від 12.08.2021 року позивач був визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку на підставі статті 13А, 64Г графи 2 Розкладу хвороб, графи ТДВ Б Наказу МОУ № 402-08.
Згідно тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 12.08.2021 року позивач визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку. 
Позивачем виявлено, що у додатку "Резерв+" відображено його перебування на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Представник позивача 10.07.2025 року на адресу відповідача надіслав адвокатський запит щодо приведення облікових даних в Електронному кабінеті призовників, військовозобов`язаних та резервістів у відповідність до наявних відомостей щодо виключення з військового обліку на підставі ст.13-А, гр.2, згідно наказу МОУ №402-2008 року, на який у 5-денний строк відповіді отримано не було, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду із позовом про визнання такої бездіяльності відповідача протиправною та зобов`язання вчинити дії.
Надаючи правову оцінку обставин справи, суд керується такими нормативно-правовими актами.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб.
Воєнний стан був неодноразово продовжений та діє станом на дату прийняття рішення у даній справі.
Указом Президента України від 24.02.2022 року № 65/2022 "Про загальну мобілізацію", затвердженим Законом України від 03.03.2022 року № 2105-IX, оголошено проведення загальної мобілізації.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25.03.1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон №2232-ХІІ).
Відповідно до частини 3 статті 1 Закону №2232-ХІІ військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби, приписку до призовних дільниць, прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу, проходження військової служби, виконання військового обов`язку в запасі, проходження служби у військовому резерві, дотримання правил військового обліку.
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина 5 статті 1 Закону №2232-ХІІ).
Відповідно до ст. 33 Закону № 2232-XII військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно з ч. 1 ст. 34 Закону № 2232-XII, персонально-якісний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Ведення персонально-якісного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
За нормами статей 33 та 34 Закону № 2232-XII військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а ведення персонально-якісного обліку вказаних категорій громадян та внесення відомостей про них до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (ЄДРВР) покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 37 Закону № 2232-XII у редакції, чинній на момент видачі позивачу Тимчасового посвідчення військовозобов`язаного та прийняття рішення ВЛК (серпень 2021 року), виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) ТЦК та СП підлягали громадяни України, які визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку (пп. 3).
Вказана норма залишалася незмінною по своїй правовій суті і на час звернення позивача із заявами про актуалізацію даних, а також залишається чинною на теперішній час (п. 3 ч. 6 ст. 37 Закону № 2232-XII передбачає виключення з обліку осіб, яких "визнано непридатними до військової служби").
Законодавець у ч. 6 ст. 37 Закону № 2232-XII окремо імперативно визначив, що у громадянина, якого виключено з військового обліку як визнаного непридатним до військової служби, військово-обліковий документ не вилучається, а до такого документа лише вносяться дані про виключення з військового обліку.
Відповідно до приписів ст. 37 Закону № 2232, виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки підлягають громадяни України, які: визнані непридатними до військової служби.
У громадянина, якого виключено з військового обліку відповідно до пунктів 3 та 4 цієї частини, військово-обліковий документ не вилучається. До військово-облікового документа громадянина вносяться дані про виключення із військового обліку.
Беручи до уваги вищевикладену нормативно-правову базу, суд зазначає наступне.
У справі, що розглядається, спір стосується бездіяльності відповідача щодо невнесення відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про виключення позивача з військового обліку.
Аналіз Закону № 2232 свідчить про те, що громадянин, який у встановленому законом порядку визнаний ВЛК непридатним до військової служби та виключений з військового обліку, повністю втрачає правовий статус військовозобов`язаного та перебуває поза межами суб`єктного складу осіб, стосовно яких ТЦК та СП здійснюють ведення військового обліку.
Оскільки позивач був виключений з військового обліку на підставі пп. 3 ч. 6 ст. 37 Закону № 2232-XII ще у 2021 році, у відповідача виник імперативний обов`язок внести відповідні відомості про виключення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (як відображення факту припинення перебування особи на військовому обліку).
Досліджуючи правову природу статусу позивача, суд зазначає, що категорія "непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку" є остаточною мірою звільнення особи від виконання військового обов`язку за станом здоров`я.
Даний статус присвоюється на підставі відповідної постанови ВЛК особі, яка має стійкі, значні та незворотні порушення функцій організму, що роблять її нездатною до несення військової служби як у мирний час, так і в особливий період, зокрема, в умовах воєнного стану.
Суд також зазначає, що ст. 37 Закону № 2232 передбачено, що у разі настання однієї з обставин, передбачених ч. 6, особа виключається з військового обліку та втрачає статус військовозобов`язаного. Зазначені у ч. 6 ст. 37 Закону № 2232 обставини є настільки суттєвими та незворотними, що ч. 1 ст. 37 Закону №2232 не передбачає можливості взяття на облік осіб, які раніше були виключені з військового обліку за цих підстав.
Тобто, ст. 37 Закону № 2232 має імперативний характер і особа, яка була виключена з обліку на вказаній підставі, втрачає статус військовозобов`язаного та не може бути призвана на службу без відновлення цього статусу у встановленому законом порядку.
Підсумовуючи вищевикладене, суд наголошує на тому, що особа вважається повністю виключеною з військового обліку після отримання двох ключових документів:
(1) постанови ВЛК (висновку) про непридатність до військової служби та
(2) рішення ТЦК та СП про виключення з обліку з відповідною відміткою у військовому квитку або тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного.
Запис у військовому квитку або тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного, який містить висновок про те, що громадянин є непридатний з виключенням з військового обліку, є фінальним підтвердженням і звільняє його від військового обов`язку.
Системний аналіз норм Закону № 2232 зокрема ст. 37 Закону № 2232, свідчить, що законодавцем чітко розмежовано поняття "зняття з військового обліку" та "виключення з військового обліку". Якщо зняття з обліку є тимчасовим заходом та передбачає збереження за особою статусу військовозобов`язаного з можливістю повторного взяття на облік, то виключення з військового обліку є остаточним актом, внаслідок якого особа повністю втрачає статус військовозобов`язаного та не підлягає подальшому військовому обліку за станом здоров`я.
З матеріалів справи судом встановлено, що відносно позивача ВЛК ухвалено постанову про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку на підставі ст. 13А, 64Г графи 2 Розкладу хвороб, графи ТДВ Б.
Водночас, у Тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного поруч із записом про виключення за ст. 37 стоїть штамп про "зняття з обліку".
З цього приводу суд зазначає, що оскільки саме ТЦК та СП є суб`єктом, відповідальним за правильність внесення та формулювання текстових записів у військово-обліковому документі, а позивач не має повноважень щодо ведення такого документа, помилкова заміна або поєднання посадовими особами відповідача поняття "виключення" із поняттям "зняття" не може спростовувати сам факт прийняття ВЛК рішення про повну непридатність особи та не може тягнути негативних наслідків для громадянина згідно із принципом належного урядування, а ключове юридичне значення у даній справі має зміст правовстановлюючого документа - Постанови ВЛК від 12.08.2021 року, яка передбачає саме виключення позивача з військового обліку із втратою статусу військовозобов`язаного, що є підставою для внесення відповідних записів до Реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Позивач не є суб`єктом ведення військового діловодства, не наділений повноваженнями щодо збереження архівних справ відповідача та не може нести відповідальність за стан зберігання документації у суб`єкта владних повноважень. Неналежне ведення внутрішніх матеріалів ВЛК посадовими особами РТЦК та СП є внутрішніми організаційними недоліками діяльності суб`єкта владних повноважень.
В контексті даної справи суд зауважує, що неналежне ведення діловодства не може слугувати підставою для ставлення під сумнів факту проходження позивачем медичного огляду, піддання сумніву чинності офіційно виданих йому документів або перекладання негативних наслідків бездіяльності суб`єкта владних повноважень на громадянина.
Суд наголошує, що за принципом належного урядування, ризик будь-якої помилки суб`єкта владних повноважень повинен покладатися на саму державу, а недоліки та описки, вчинені державним органом при оформленні документа, не можуть ставитися у провину громадянину, слугувати підставою для невизнання чинності такого документа або позбавляти особу її правового статусу.
З метою встановлення фактичних обставин, ухвалою суду від 03.09.2026 року зобов`язано позивача надати до суду оригінали довідки військово-лікарської комісії № 1557/11 від 12.08.2021 року та тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 .
На виконання вказаних вимог суду позивачем надано оригінали довідки військово-лікарської комісії № 1557/11 від 12.08.2021 року та тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 .
Так, видане позивачу Тимчасове посвідчення військовозобов`язаного є чинним офіційним документом, який у встановленому законом порядку не скасовувався, не був вилучений, а також не визнавався недійсним у судовому порядку, а тому у відповідача були відсутні правові підстави не враховувати зазначені у ньому відомості або піддавати сумніву факт виключення позивача з військового обліку.
Посилання відповідача на те, що облікова картка позивача згадується у матеріалах досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12024000000000448 за відсутності остаточного рішення у даному провадженні не може підтверджувати чи спростовувати підроблення будь-яких документів.
Також у контексті спірних правовідносин суд зазначає, що факт проходження позивачем медичного огляду ВЛК, винесення постанови про його непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку та внесення відповідних відомостей до військово-облікових документів мали місце у серпні 2021 року.
Оскільки вказані правовідносини виникли та були повністю завершені у серпні 2021 року, посилання відповідача на приписи Порядку № 560, який було прийнято лише у травні 2024 року, прямо суперечить статті 58 Конституції України, адже застосування нових правил до юридичних фактів 2021 року призводить до недопустимого зворотного застосування нормативних актів у часі та погіршення правового становища особи.
Відповідно до п. 70 рішення у справі "Рисовський проти України" (№ 29979/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип "належного урядування", зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов`язків.
До того ж, згідно з принципом належного урядування, ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу. Помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються, а негативні наслідки державної бездіяльності не повинні ставати приватним тягарем для людини. У рішенні ЄСПЛ у справі Pincova and Pinc v. The Czech Republic Суд підкреслив, що органи влади не можуть посилатися на власні помилки або упущення (наприклад, реєстраційні чи процедурні) як на підставу для позбавлення особи її прав, якщо сама особа діяла добросовісно.
Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 3 ст. 9 КАС України кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи те, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження скасування чи визнання недійсними виданих позивачу документів, суд доходить висновку про доведеність позовних вимог та наявність підстав для задоволення позову шляхом визнання протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невнесення відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про виключення з військового обліку ОСОБА_1 та зобов`язання відповідача внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про визнання позивача непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 року у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язати вчинити дії, задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невнесення відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про виключення з військового обліку ОСОБА_1 .
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про визнання ОСОБА_1 непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.
Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Суддя Альчук Максим Петрович