КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 липня 2026 року справа № 320/7516/24
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною бездіяльності, стягнення матеріальної та моральної шкоди.
Суть спору: 19.07.2023 до Київського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний Суд" звернувся ОСОБА_1 з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якому позивач просить суд:
- поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з цим позовом, прийняти його до розгляду та відкрити провадження у справі;
- визнати протиправною бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо невиплати ОСОБА_1 гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом у період з 15.07.2016 по 22.01.2019 та щодо невиплати йому гарантованої суми відшкодування на виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.10.2018 у період з 23.01.2019 по 30.04.2019;
- визнати протиправною бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо невиплати ОСОБА_1 гарантованої суми відшкодування страхового платежу за вкладом в сумі 1123,08 грн., передбаченого додатковою угодою від 22.04.2016 до Договору №980-017-000222459;
- стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 три відсотки річних від суми простроченої виплати гарантованого відшкодування в розмірі 13456,08 грн. та суму інфляційних втрат в розмірі 61556,25 грн. за період невиконання грошового зобов`язання, передбаченого Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", з 15.07.2016 по 30.04.2019 включно;
- стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 гарантоване відшкодування страхового платежу за вкладом в сумі 1123,08 грн., передбаченого додатковою угодою від 22.04.2016 до Договору №980-017-000222459;
- стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10000 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 15.04.2016 між ним та ПАТ "Банк Михайлівський" було укладено договір №980-017-000001483 банківського рахунку "Поточний рахунок для обслуговування страхового вкладу (депозиту)". Того ж дня позивач уклав з ТОВ "Кредитно-інвестиційний центр" договір №980-017-000222459 "Суперкапітал", згідно з яким передав товариству грошові кошти, а проценти за цим договором мали виплачуватися на його рахунок у ПАТ "Банк Михайлівський". Станом на 19.05.2016 вихідний залишок на рахунку позивача склав 160 578,73 грн. Крім того, відповідно до додаткової угоди від 22.04.2016, банк мав виплатити позивачу страховий платіж у розмірі 1 123,08 грн, який так і не був виплачений.
Після віднесення ПАТ "Банк Михайлівський" до категорії неплатоспроможних та початку процедури його ліквідації у липні 2016 року, позивач протягом 2016-2017 років неодноразово звертався до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із заявами про виплату гарантованої суми відшкодування, проте його вимоги ігнорувалися. Захищаючи свої права, позивач звернувся до суду, і рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.10.2018 у справі №826/8232/18 Уповноважену особу Фонду було зобов`язано включити інформацію про позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду в розмірі 160 578,73 грн.
Позивач вказує, що гарантована сума вкладу була виплачена йому лише в травні 2019 року, тобто з трирічною затримкою від моменту початку ліквідації банку та через три місяці після набрання судовим рішенням законної сили. При цьому страховий платіж у сумі 1 123,08 грн так і залишився невиплаченим, хоча він разом із сумою вкладу не перевищував граничний розмір відшкодування у 200 000 грн. На думку позивача, така тривала затримка є протиправною бездіяльністю Фонду як суб`єкта владних повноважень, що не виконав свої функції у встановлений законом строк.
Позивач стверджує, що оскільки Фонд прострочив виконання грошового зобов`язання з виплати гарантованого відшкодування, він має нести відповідальність згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України. У зв`язку з цим позивач просить суд визнати бездіяльність відповідача протиправною та стягнути на свою користь 3% річних у розмірі 13 456,08 грн, інфляційні втрати за період з 15.07.2016 по 30.04.2019 у сумі 61 556,25 грн, моральну шкоду в розмірі 10 000 грн, а також суму невиплаченого страхового платежу. Позивач зазначає, що вказані виплати є способом захисту його майнового інтересу та компенсацією за неправомірне користування його грошовими коштами.
Обґрунтовуючи клопотання про поновлення строку звернення до суду, позивач посилається на сукупність об`єктивних та незалежних від його волі обставин, а саме: перебування на тимчасово окупованій території м. Донецька в умовах воєнного стану, наявність тяжкого психічного захворювання та інвалідності II групи, отримання травм унаслідок ДТП після евакуації у серпні 2022 року, а також необхідність тривалого лікування й подальшого залучення безоплатної вторинної правової допомоги для підготовки даного позову.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.03.2024 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позову, протягом якого позивачу необхідно було надати позовну заяву у паперовій формі із належним чином засвідченими доказами у паперовій формі.
03.06.2024 канцелярією суду зареєстровано заяву позивача про усунення недоліків позову, дослідивши які суд дійшов висновку про виконання позивачем вимог ухвали суду від 06.03.2024 та усунення недоліків позовної заяви у повному обсязі.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.08.2024 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням.
02.09.2024 канцелярією суду зареєстровано заяву відповідача, подану через підсистему "Електронний Суд" 29.08.2024, про залишення позову без розгляду відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 240 КАС України. В обґрунтування заяви відповідач зазначає, що позов підписано електронно-цифровим підписом представника - адвоката Матерборчук Ю.В., проте до позовної заяви додано ордер серії ВТ №1033182, виданий на виконання доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги, в якому надається правова допомога ОСОБА_1 адвокатом Матерборчук Ю.В. в Одеському окружному адміністративному суді.
09.09.2024 через підсистему "Електронний Суд" відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує, вважаючи їх необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства. Свою позицію Фонд гарантування вкладів фізичних осіб обґрунтовує тим, що правовідносини щодо виплати відшкодування за вкладами у неплатоспроможних банках регулюються спеціальним Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є пріоритетним у цих відносинах. За доводами відповідача, Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері виведення банків з ринку, та діє виключно в межах повноважень, визначених цим Законом.
Щодо вимог про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів, відповідач зазначає, що виплата гарантованої суми позивачу була здійснена на виконання рішення суду у справі №826/8232/18. Фонд наголошує, що повноваження щодо формування переліку вкладників та визначення сум, що підлягають відшкодуванню, покладені на Уповноважену особу Фонду, а не безпосередньо на Фонд. Оскільки позивачу було відшкодовано кошти в межах гарантованої суми згідно із наданим реєстром, відповідач вважає свої дії правомірними. Стосовно страхового платежу в розмірі 1123,08 грн, Фонд зауважує, що позивач не був позбавлений можливості заявити цю вимогу у попередній судовій справі, проте не скористався цим правом, а у відповідача відсутні підстави для виплати сум поза межами затвердженого переліку вкладників.
Окрему увагу відповідач приділяє неможливості застосування до спірних відносин положень статті 625 Цивільного кодексу України та Закону України "Про захист прав споживачів". Відповідач стверджує, що між ним та позивачем відсутні договірні зобов`язання, оскільки Фонд здійснює виплати на підставі закону, а не договору. Більше того, Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (п. 3, 5 ч. 5 ст. 36) встановлює заборону на нарахування інфляційних втрат та санкцій під час дії тимчасової адміністрації та ліквідації банку. Оскільки ліквідація ПАТ "Банк Михайлівський" триває, відповідач вважає, що строк виконання зобов`язання з виплати відшкодування ще не сплинув, а отже, прострочення як такого не виникло.
Також відповідач посилається на сталу судову практику Верховного Суду, зокрема у подібних справах вкладників ПАТ "Банк Михайлівський", де суди неодноразово відмовляли у задоволенні позовів про стягнення 3% річних та інфляційних втрат з Фонду. На переконання відповідача, стягнення будь-яких додаткових коштів з Фонду, крім гарантованої суми, суперечить принципам цільового використання коштів Фонду та фактично встановленому законодавством мораторію на такі стягнення. Щодо вимоги про моральну шкоду, Фонд вказує на відсутність доказів завдання такої шкоди та порушення прав позивача саме діями Фонду.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.09.2024 у задоволенні заяви Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 29.08.2024 про залишення позову без розгляду відмовлено.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.07.2026 визнано поважними причини пропуску строку звернення ОСОБА_1 з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною бездіяльності, стягнення матеріальної та моральної шкоди. Поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною бездіяльності, стягнення коштів та моральної шкоди.
Відповідно до частини 5 статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено в порядку письмового провадження за наявними в ній матеріалами та доказами.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

15.04.2016 між ОСОБА_1 та ПАТ "Банк Михайлівський" було укладено договір №980-017-000001483 банківського рахунку "Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)" (а.с. 32) в національній валюті. 
Того ж дня позивачем було укладено договір №980-017-000222459 "Суперкапітал" (інвестиційний) (з виплатою процентів щомісячно) з ТОВ "Кредитно-інвестиційний центр" (а.с. 33-34), згідно з умовами якого кошти залучались товариством, а виплата відсотків та повернення капіталу мали здійснюватися на вищезазначений рахунок у ПАТ "Банк Михайлівський".
22.04.2016 до вказаного договору між позивачем та ТОВ "Кредитно-інвестиційний центр" було укладено Додаткову угоду (а.с. 37), якою передбачалось право позивача на отримання страхового платежу в розмірі 1 123,08 грн. 
Відповідно до банківських виписок, станом на 19.05.2016 на рахунку позивача №980-017-000001483 у ПАТ "Банк Михайлівський" обліковувався залишок грошових коштів у сумі 160 578,73 грн (а.с. 42-43).
На підставі рішення Правління Національного банку України від 23.05.2016 №14/БТ "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №812 про запровадження в банку тимчасової адміністрації. Надалі, згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду від 12.07.2016 №1213, було розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Банк Михайлівський" терміном на два роки, який згодом неодноразово продовжувався.
У період з липня 2016 року позивач звертався до Фонду та Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку із заявами від 07.11.2016 (а.с. 47), від 15.08.2016 (а.с. 48) з вимогами про включення його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду. Проте, відповідач листами від 15.06.2017 та від 21.11.2017 (а.с. 49-50) відмовив у включенні позивача до реєстру, посилаючись на нікчемність правочинів щодо перерахування коштів з рахунків небанківських фінансових установ на рахунки фізичних осіб у травні 2016 року.
Незгода позивача з вказаними діями стала предметом судового розгляду. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.10.2018 у справі №826/8232/18, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.01.2019, позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково. Зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" включити інформацію про позивача до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із визначення сум, що підлягають відшкодуванню, згідно із договором банківського рахунку "Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)" №980-017-000001483 від 15.04.2016, а саме у розмірі 160 578, 73 грн.
На виконання зазначеного судового рішення, 23.04.2019 позивачу через банк-агент було виплачено гарантовану суму відшкодування в розмірі 160 549,25 грн. Сума страхового платежу в розмірі 1 123,08 грн, передбачена Додатковою угодою від 22.04.2016, виплачена не була.
Позивач вважає, що оскільки його право на отримання коштів виникло ще у липні 2016 року (з моменту початку ліквідації банку), а фактична виплата відбулась лише у квітні 2019 року, відповідач допустив тривале прострочення виконання грошового зобов`язання. У зв`язку з цим, позивач нарахував на суму заборгованості інфляційні втрати за період з 15.07.2016 по 30.04.2019 у сумі 61 556,25 грн та 3% річних у сумі 13 456,08 грн. Також позивач заявив вимогу про стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000 грн, обґрунтовуючи її стресом та негативними змінами у житті через тривалу неможливість користуватися власними коштами. 
Дані обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом.
Вирішуючи спір по суті, суд керується положеннями чинного законодавства, яке діє станом на час виникнення спірних правовідносин та звертає увагу на наступне.
Завданням адміністративного судочинства відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зокрема, в силу частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 3 статті 2 КАС України визначено, що основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; 5) обов`язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.
За частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Відповідно до частини 5 статті 1061 Цивільного кодексу України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.
Відповідно до статей 526, 525 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до положень статті 3 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Фонд є юридичною особою публічного права. Фонд є суб`єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном. Фонд є економічно самостійною установою.
Шкода, заподіяна внаслідок рішень, дій та/або бездіяльності Фонду (його працівників), у тому числі шкода, заподіяна внаслідок професійної помилки членів виконавчої дирекції Фонду та/або уповноважених осіб Фонду, відшкодовується Фондом згідно із законодавством та страховими компаніями відповідно до умов договорів страхування (у разі їх укладення) (частина 3 статті 16 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").
Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами (частина 1 статті 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").
Вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами. Під час тимчасової адміністрації вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами за договорами, строк дії яких закінчився станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, та за договорами банківського рахунку з урахуванням вимог, визначених частиною четвертою цієї статті (частина 2 статті 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").
З дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення (частина 1статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").
У відповідності до положень частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється в тому числі нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку.
Як встановлено в ході судового розгляду, гарантовану суму відшкодування позивач отримав в загальній сумі 160 578,73 грн.
Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначає, що внаслідок тривалої протиправної бездіяльності посадових осіб Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо несвоєчасного включення його до переліку вкладників, він був позбавлений можливості своєчасно отримати належні йому грошові кошти. На переконання позивача, нараховані суми 3% річних та інфляційних втрат є компенсацією за знецінення його коштів та платою за неправомірне користування ними з боку відповідача. Позивач розцінює вказані нарахування як спосіб повного відновлення його майнового стану, який зазнав негативного впливу через несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, що виникло на підставі закону та було підтверджено судовим рішенням.
Згідно з частиною 2 статті 22 Цивільного кодексу України, збитками є:
1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);
2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Стаття 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначає, що уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.
Згідно з частиною 1 статті 1172 Цивільного кодексу України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Статтею 1174 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і вважається особливою мірою відповідальності боржника за його прострочення, та є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
При цьому стаття 625 Цивільного кодексу України унормовує питання відповідальності боржника за порушення грошового зобов`язання.
Зазначений правовий висновок міститься в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 22.03.2017 у справі №6-2829цс16, яка є обов`язковою для застосування судом.
За правилами частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Подібні правовідносини вже були предметом розгляду у Верховному Суді. Так, у постанові від 04.05.2022 у справі №600/794/20 Верховний Суд на підставі аналізу зазначених вище норм права дійшов таких висновків:
"…У спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах".
Зі змісту зазначених правових норм убачається, що у період дії тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування фінансових санкцій, передбачених в тому числі і статтею 625 Цивільного кодексу України.
Крім того, у позивачів та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відсутні договірні відносини, оскільки свої обов`язки останній здійснює на підставі Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним нормативним актом. Певні строки виплати суми відшкодування коштів за вкладами даним Законом не встановлені.
З огляду на вищевикладене, враховуючи, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не має фінансових зобов`язань перед позивачем, а нараховані на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України три проценти річних та інфляційні не можуть бути стягнуті з відповідача як шкода, тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог позивачів.
Підставою застосування передбаченої частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов`язання.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц суд прийшов до висновку, що стаття 625 Цивільного кодексу України розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на не договірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Своєю чергою, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.
Фонд виконує свої зобов`язання перед позивачем та несе відповідальність за їх невиконання виключно в межах, передбачених Законом.
Саме Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено початок виплат вкладникам гарантованих сум відшкодування - в порядку та у черговості, встановлених Фондом, не пізніше 20 робочих днів (для деяких банків - не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку (частина перша статті 28 Закону), та завершення - у день подання документів для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку як юридичної особи (частина сьома статті 26, частина третя статті 28 Закону).
У справі №761/31569/16-ц Верховний Суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інфляційних витрат, трьох відсотків річних, упущеної вигоди та пені є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах Закону та не підлягають задоволенню.
Аналогічні за змістом висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 04.05.2022 у справі №600/794/20 та від 08.09.2022 у справі №761/8558/17.
Окремо суд вважає за необхідне зазначити, що постановою Великої Палати Верховного Суду від 11.11.2020 у справі №761/24881/16 аналогічні цьому спори між фізичними особами та Фондом гарантування вкладів щодо стягнення коштів за несвоєчасне виконання зобов`язань віднесені до юрисдикції адміністративних судів.
Крім того, суд зазначає, що позивач у період після виплати йому основної суми відшкодування не звертався до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із відповідною заявою про нарахування та виплату йому компенсаційних сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, а саме: інфляційних втрат у розмірі 61 556,25 грн та 3% річних у сумі 13 456,08 грн.
З матеріалів справи вбачається, що право на отримання гарантованої суми відшкодування було реалізовано позивачем у квітні 2019 року на виконання рішення суду, однак жодних вимог щодо стягнення додаткових нарахувань чи збитків у позасудовому порядку перед зверненням до суду з даним позовом позивачем заявлено не було.
Як наслідок, відповідач не приймав рішень про відмову у здійсненні таких виплат та не вчиняв дій, які б свідчили про визнання ним заборгованості в цій частині. Враховуючи, що адміністративний суд перевіряє законність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, відсутність звернення позивача за виплатою вказаних сум до Фонду свідчить про відсутність предмета оскарження в частині протиправної бездіяльності відповідача щодо цих конкретних нарахувань.
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн суд зазначає таке.
Відповідно до положень статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Згідно з загальними правилами відшкодування шкоди, обов`язковими умовами для покладення відповідальності на заподіювача є: наявність такої шкоди, протиправність дій (бездіяльності) заподіювача, наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою, а також вина заподіювача.
Враховуючи, що у ході судового розгляду судом не встановлено факту протиправної бездіяльності чи рішень Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у спірних правовідносинах, а вимоги про стягнення основних сум (3% річних та інфляційних втрат) визнані судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, вимога про компенсацію моральної шкоди, як похідна від них, також не підлягає задоволенню.
Крім того, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому моральних чи душевних страждань саме діями Фонду, не обґрунтовано, у чому саме полягає така шкода, та не надано розрахунку, з якого виходив позивач, визначаючи розмір компенсації. Сам по собі факт затримки виплати коштів у межах процедури ліквідації банку, яка регулюється спеціальним законодавством, не може бути безумовною підставою для стягнення моральної шкоди без доведення вини та протиправності дій відповідача.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновків про відмову в задоволені позовних вимог.
Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для їх розподілу, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог та з огляду на звільнення позивача від сплати судового збору.
Керуючись статтями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю. 

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Кушнова А.О.