ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 547/462/22  Номер провадження 22-ц/814/1920/26 | Головуючий у 1-й інстанції Харченко В. Ф.  Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2026 року | м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого судді: Обідіної О.І.,
суддів: Бутенко С.Б., Карпушина Г.Л.,
за участю секретаря: Дороженка Р.Г.,
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 08 грудня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_3 про стягнення вартості фактично виконаних робіт з ремонту та реконструкції квартири,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому, після зміни предмета позову, просив стягнути з відповідача 133830,31 грн. вартості виконаних робіт з ремонту та реконструкції квартири АДРЕСА_1 .
Позов мотивований тим, що 12.03.2015 ОСОБА_2 придбала квартиру АДРЕСА_1 , в яку він вселився зі згоди останньої як чоловік її доньки ОСОБА_3 разом з своїми неповнолітніми дітьми. 
Вважаючи вказане житло місцем проживання своєї сім`ї він як батько та чоловік дбав про поліпшення житлових умов і з цією метою 05.04.2017 уклав договір із ФОП ОСОБА_4 щодо капітального ремонту квартири, у зв`язку з чим сплатив за ремонтні роботи 206640,50 грн. 
Після розірвання шлюбу у вересні 2020 року, іншим судовим рішенням у справі за позовом власника квартири ОСОБА_2 його було виселено із вказаної квартири.
Висновком судового експерта під час натурно-інструментального обстеження квартири було визначено вартість фактично виконаних робіт в сумі 133830,31 грн., які в добровільному порядку відповідачем не компенсовані. 
Оскільки ним як мешканцем квартири за особисті кошти були здійснені значні невід`ємні поліпшення в квартирі з метою забезпечення належних умов для проживання своєї сім`ї, які після його виселення з квартири відповідач відмовляється компенсувати, просив стягнути їх в судовому порядку. 

Рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 08 грудня 2025 року в задоволенні позову відмовлено повністю
Компенсовано за рахунок держави судовий збір 2066,41 грн. від якого звільнено ОСОБА_1 .
Витрати позивача ОСОБА_1 на залучення експерта 18174,80 грн. і на надання правничої допомоги 20000 грн. покладено на ОСОБА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну допомогу в сумі 15000 грн.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про їх необґрунтованість. 
Зазначив, що протягом 2015-2018 років квартира зазнала істотних змін та перепланувань, що не можна віднести до витрат на утримання і збереження майна, оскільки це суперечить ст. 390 ЦК України та встановив, що кошти на ремонт квартири були надані відповідачем позивачу та витрачені останнім саме на ремонт квартири. Також суд вказав про недоведеність обсягу проведених робіт в квартирі ФОП ОСОБА_4 на суму 133830,31 грн.
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 
Зазначає, що хоча сума виконаних робіт ФОП є значно більшою, проте сума визначена експертом шляхом порівняння робіт визначених в акті та які візуально спостерігаються, є достовірною, що не було взято судом до уваги.
Стверджує, що судом взагалі було проігноровано сам факт проведеного капітального ремонту, який призвів до значних поліпшень в квартирі.
Вказує, що суд поклав в основу рішення лише показання відповідача та її доньки, які є родичами і після розлучення з останньою та його фактичного виселення з квартири зацікавлені у вирішенні спору на їхню користь, заперечуючи при цьому здійснення ремонту та поліпшень у квартирі за його особисті кошти, наявність яких достатньою мірою підтверджено його деклараціями про доходи. 
Тоді як стороною відповідача не надано належних та беззаперечних доказів наявності достатніх коштів, за рахунок яких були здійснені такі суттєві поліпшення в квартирі.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про наявність підстав для її часткового задоволення виходячи з наступного. 
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.08.2002 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрували свій шлюб, від якого мають спільних дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Згідно договору купівлі-продажу від 12.03.2015 відповідач ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 квартиру за адресою АДРЕСА_2 за 86655 грн. 
Договір від імені ОСОБА_2 було підписано її представником - донькою ОСОБА_3 . 
На той час, покупець ОСОБА_2 проживала та була зареєстрована в с. Старомлинівка Донецької області, а її представник ОСОБА_3 проживала та була зареєстрована в с. Михайлики, Пятихатського району, Дніпропетровської області. 
З 03.08.2022 відповідач ОСОБА_2 має статус внутрішньо переміщеної особи і її фактичним місце проживання як ВПО є АДРЕСА_3 .
На час придбання квартира мала житлову площу 18,5 кв.м., загальну площу 36,5 кв.м. Площа кухні складала 6,8 кв.м., вбиральні (сполученої) 3,0 кв.м., комори 0,6, 0.8 кв.м., лоджії 1,9 кв.м., висота приміщень 2,55 кв.м. Вказані відомості відображено у технічному паспорті квартири від 28.01.2015.
Рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 02 вересня 2020 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано.
Рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 14 квітня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном відповідача ОСОБА_1 було виселено з квартири АДРЕСА_1 .
В зв`язку з відсутністю в нього іншого житла, після розлучення і до ухвалення рішення суду про виселення ОСОБА_1 проживав у спірній квартирі.
05.04.2017 під час перебування в шлюбі та проживання в квартирі між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_4 було укладено договір про надання послуг з капітального ремонту приміщень спірної квартири АДРЕСА_4 , за адресою АДРЕСА_5 . Загальна вартість договору визначена 206640,50 грн., в яку включена вартість матеріалів на суму 38102,74 грн.
У вересні 2017 року сторони договору склали акт виконаних робіт на суму 206640,50 грн., який містить позначку ФОП ОСОБА_4 про сплату йому ОСОБА_1 206640,50 грн. у вересні 2017 року. Дата платежу і дата складення акту не вказані.
За змістом вказаного договору, підрядник мав виконати демонтаж та монтаж віконних блоків, встановити в квартирі нові двері, відштукатурити стіни, поклеїти їх шпалерами, покласти плитку на стінах кухні та ванної кімнати, відремонтувати стелю, встановити на ній багети та натяжну стелю, покласти ламінат, плитку на підлогу та встановити плінтуса, в системі електрозабезпечення зробити розводку електрокабелю, монтувати розетки та підключення котла, встановити сантехнічні прибори та душову кабіну, здійсни розводку та встановлення системи опалення. 
Відповідно до акту виконаних робіт ремонту квартири за адресою АДРЕСА_2 , загальна вартість становить 206640,50 грн.
В ході розгляду справи судом була призначена судова будівельно-технічна експертиза.
Згідно висновків експерта Полтавського НДЕКЦ МВС України від 20.06.2024 № СЕ-19/117-24/3352-БТ виконаний у квартирі АДРЕСА_1 ремонт (фактично виконані роботи з ремонту та/або реконструкції) по обсягах та вартості проведених робіт частково не відповідає укладеному 05.04.2017 між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 договору про надання послуг з капітального ремонту квартири (з додатками) та акту виконаних робіт від вересня 2017 року.
На момент проведення дослідження вартість фактично виконаних робіт, в розрізі наданих на дослідження документів становить 133 830,31 грн. 
В жовтні 2024 року позивачем було подано заяву про зміну предмета позову, в якій він просив стягнути з ОСОБА_2 як власника майна на його користь вартість фактично виконаних робіт з ремонту та реконструкції у квартирі АДРЕСА_1 у сумі 133830,31 грн. 
Відмовляючи в задоволенні позову суд дійшов висновку, що позивачем не доведено проведення в належній ОСОБА_2 квартирі ремонтних робіт саме за його особисті кошти, який було проведено під час перебування в шлюбі з ОСОБА_3 , тоді як в ході судового розгляду відповідачем було доведено факт надання своїх особистих коштів для проведення ремонту в квартирі. Також суд зазначив про неможливість реального встановлення здійснених поліпшень житла.

Колегія суддів не може погодитись з вказаними висновками суду з огляду на наступне. 
Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 390 ЦК України добросовісний або недобросовісний набувач (володілець) має право вимагати від власника майна відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених ним з часу, з якого власникові належить право на повернення майна або передання доходів. Добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість.
Під поліпшеннями слід розуміти такі витрати на майно, які мають корисний для речі характер, тобто покращують її властивості, в тому числі її якість, збільшують вартість майна (наприклад, здійснення поточного ремонту нерухомості). При цьому вимоги щодо відшкодування суми, на яку збільшилася вартість майна після його поліпшення, мають бути заявлені до власника майна.
У постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року при розгляді справи №766/8694/16-ц, зазначено, що: «з урахуванням приписів частин третьої і четвертої статті 390 ЦК України кінцевий набувач може заявити до власника спірного нерухомого майна позов про відшкодування здійснених з часу, з якого власникові належить право на його повернення, необхідних витрат на утримання та збереження витребуваного майна, а у разі здійснення поліпшень цього майна, які не можна відокремити від нього без завдання йому шкоди, - позов про відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася вартість спірного нерухомого майна.»
Як вбачається з матеріалів справи, в жовтні 2024 року позивачем було подано заяву про зміну предмета позору, в якій він просив стягнути з ОСОБА_2 як власника майна на його користь вартість фактично виконаних робіт з ремонту та реконструкції у квартирі АДРЕСА_1 в сумі 133830,31 грн. 
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Як вбачається з показів свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , які є безсторонніми особами, та робили ремонт у квартири АДРЕСА_1 , ремонт у вказаній квартирі здійснювався у два етапи : наприкінці 2015 року та протягом квітня-вересня 2017 року.
В 2015 році, після придбання квартири в квартирі було замінено вікна, каналізацію, водогін, встановлено котел і нові батареї, вхідні двері, наклеєні шпалери у спальні. Ремонтні роботи робив ОСОБА_10 . В зв`язку з погодними умовами було взято паузу в роботах.
Навесні 2017 року ремонті роботи було продовжено бригадою ФОП ОСОБА_4 , з яким позивач ОСОБА_1 уклав договір та сторони склали кошторис. Була зроблена стеля, стіни, вікна, двері, переставлено котел.
Згідно показів свідка ОСОБА_11 , останній повідомив, що подружжя ОСОБА_12 замовляло в нього меблі в квартиру, як кухонні, спальні, так і інші. Заміри робилися в 2016 році, а фактично меблі були встановлені восени 2017 року.
Крім того, в ході проведення призначеної судом будівельно-технічної експертизи, експертом в результаті порівняння фактично виконаних робіт з роботами зазначеними в акті виконаних робіт за вересень 2017 року та в кошторисі договору від 05.04.2017 про надання послуг з капітального ремонту приміщень було встановлено, що обсяги та вартість будівельних робіт, зазначених у кошторисі договору від 05.04.2017 відповідають обсягам та вартості робіт, що зазначені в акті виконаних робіт за вересень 2017 року.
При цьому, експертом не було взято до уваги вартість використаних при проведенні ремонту матеріалів, на які відсутні відповідним чином підтверджуючі документи, а встановлена ним вартість фактично виконаних робіт в розрізі наданих на дослідження документів визначена в сумі 133830,31 грн. 
Вказана хронологія ремонтних подій свідчить, що після завершення ремонту наприкінці 2017 року та встановлення меблів в цей же період родина ОСОБА_12 почала проживати у спірній квартирі, що підтверджує покази позивача та спростовує покази 3-ої особи – колишньої дружини щодо заїзду в квартиру в січні 2017 року.
Таким чином, позивач у розумінні положень ст. 390 ЦК України є добросовісним набувачем, який здійснив поліпшення в належній відповідачу квартирі, зробивши її у такий спосіб придатною для проживання своєї сім`ї у складі чотирьох осіб, змінивши конфігурацію площі, внаслідок чого з однокімнатної квартири остання була перетворена на двокімнатну квартиру. 
При цьому, сам власник ОСОБА_2 не заперечувала проти таких поліпшень та в ході судового розгляду стверджувала, що саме вона надавала кошти для проведення ремонту в квартирі, який був необхідний для придатності проживання в ній сім`ї її доньки. 

Щодо джерела походження коштів, за рахунок яких був проведений ремонт в квартирі. 
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач ОСОБА_1 вказував, що саме ним були оплачені всі будівельно-ремонтні роботи в квартирі, оскільки останню фактично придбавав він за свої кошти, але не міг юридично це оформити з тих підстав, що перебував на квартирній черзі і купівля власного житла стала б підставою для зняття його з цього обліку. Тому було вирішено квартиру через дружину оформити на тещу. 
На підтвердження вказаних обставин ним були надані декларації, як особи уповноваженої на виконання функцій держави, за 2016 та 2017 рік, тобто період часу коли проводився ремонт в квартирі, замовлялися меблі.
Матеріалами справи доводиться, що позивач був працівником органів внутрішніх справ та мав постійний дохід.
В зв`язку з установленням інвалідності під час проходження служби в органах внутрішніх справ йому була нарахована та виплачена одноразова грошова допомог в розмірі 275000 грн., що відображено в декларації за 2016 рік.
Загальний дохід в 2016 році у позивача склав дещо більше 383 тис. грн., а в 2017 році – понад 82000 грн.
Таким чином, надані позивачем докази свого матеріального стану свідчать про фінансову платоспроможність ОСОБА_1 та можливість здійснити ремонт за власні кошти.
Тоді як стороною відповідача не надано жодного доказу з приводу її матеріально- фінансового стану, який би дозволив за свої кошти здійснити ремонті роботи в квартирі. 
ОСОБА_2 є пенсіонеркою, з 2022 року має статус ВПО , проживає в квартирі АДРЕСА_6 .
Власне заперечуючи викладені в позовній заяві обставини, відповідач не виконала покладеного на неї ст. 81 ЦПК України обов`язку по доведенню обставин, якими вона обґрунтовувала свої заперечення. 
Так, матеріали справи не містять будь-яких доказів щодо наявності в неї власного доходу (заробітної плати, пенсії, отриманих від реалізації іншої нерухомості коштів, доходів від заняття підприємницькою діяльністю і т.п.). 
В даному випадку остання фактично голослівно доводила надання своїх коштів позивачу для проведення ремонту в квартирі. 
Сам по собі факт того, що версію відповідача підтримала третя особа ОСОБА_3 – не може свідчити про доведеність такої обставини з огляду на те, що у останньої з позивачем після їх розлучення склались неприязні відносини і в квартирі, після його виселення, залишились проживати саме колишня дружина з дітьми. 
За вказаних обставин, колегія суддів критично оцінює покази відповідача та третьої особи щодо надання коштів позивачу в 2015 році частинами, в загальній сумі 300000 грн., оскільки це не підтверджується жодними належними доказами.
Разом з цим, згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до Сімейного кодексу України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Тобто, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Також об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.
Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Сторонами не заперечується, що ремонт в квартирі в 2015 та 2017 роках проводився під час перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в шлюбі, тобто укладений чоловіком правочин – договір з ФОП ОСОБА_4 слід рахувати як вчинений за згодою іншого подружжя та в інтересах сім`ї.
Крім того, вищезазначені доходи позивача, в тому числі заробітна плата та соціальна виплата як одноразова допомога, також мають статус об`єкта спільної сумісної власності подружжя. 
Зважаючи на доведеність витрат у сумі 133830,31 грн., у відшкодування позивачу вартості фактично виконаних робіт з ремонту та реконструкції у квартирі АДРЕСА_1 підлягає їх частина, тобто 66915,15 грн. 

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦУПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно копії пенсійного посвідчення серія НОМЕР_1 ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи безтерміново, тобто особою звільненою від сплати судового збору в усіх інстанціях.
Зважаючи на часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог на 50% (з заявлених вимог на 133 830,31 грн., задоволено 66915,15 грн., з ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1672,88 грн. (1338,30 грн. судовий збір при подачі позовної заяви та 2007,45 грн. при подачі апеляційної скарги, що дорівнює 3345,75 грн. : 2).
Також позивачем було понесено витрати на проведення експертизи в сумі 18174,80 грн., у відшкодування яких з відповідача підлягає стягненню на його користь 9087,40 грн. в якості 50% від розміру задоволених вимог. 
Що стосується понесених сторонами витрат на правничу допомогу, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Так, інтереси ОСОБА_1 представляв адвокат Мірошник М.О., а відповідача ОСОБА_2 – адвокат Трембач В.В. 
На правничу допомогу позивачем було понесено витрат на суму 20000 грн., що доводиться договором про надання правової допомоги, додатковими угодами до договору про надання правової допомоги, в яких сторони продовжили дію договору, звітом про надані послуги, актами наданих послуг на загальну суму 20000 грн.
Згідно наданого стороною відповідача договору №18 про надання правничої допомоги, додатку до договору, акту приймання-передачі виконаних робіт, детального опису виконаних робіт квитанції про сплату ОСОБА_2 було витраченого 21000 грн.
Обсяг фактично наданих робіт адвоката Трембача В.В. становить 14 год. по 1500 грн. за год., а саме 3 год. на ознайомлення з позовною заявою та підготовка відзиву, 3 год. на ознайомлення з заявою позивача про зміну предмета позову та підготовка відзиву на змінений позов, та 8 год. представництво в судових засіданнях. 
Колегія суддів критично відноситься до вказаного переліку робіт та виходячи з тривалості розгляду справи, її складності, засад розумності та справедливості та зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в сумі 10000 грн. (що складає 50% від задоволених вимог) та з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 - 7500 грн. 
За вказаних обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду, як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права - скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог. 
Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п. 3, 4, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 08 грудня 2025 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення вартості фактично виконаних робіт з ремонту та реконструкції квартири задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість фактично виконаних робіт з ремонту та реконструкції квартири в сумі 66915,15 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування судових втрат, пов`язаних з проведенням експертизи, 9087,40 грн. та 10000 грн. у відшкодування правничої допомоги.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на відшкодування правничої допомоги 7500 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1672,88 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 28 липня 2026 року.

Судді: О.І. Обідіна С.Б. Бутенко Г.Л. Карпушин