ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/810/26	Головуючий по 1 інстанції	
Справа № 696/1004/25 Категорія: 304090000 	Шкреба В.В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Сіренко Ю. В. 	

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2026 року

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів : 

Сіренка Ю.В., Карпенко О.В., Василенко Л.І.,

секретар: Івануса А.Д.,

учасники справи: 

позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»;

відповідач – ОСОБА_1 ;

особа, яка подала апеляційну скаргу – представник ОСОБА_1 – адвокат Пузін Денис Миколайович;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Пузіна Дениса Миколайовича на рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 19 січня 2026 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі також ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 12.08.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено електронний договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4884430.

Позикодавець за вказаним договором свої зобов`язання виконав, перерахувавши обумовлену в договорі суму коштів позичальнику на його картковий рахунок.
Позичальник умови договору не виконав, у результаті чого за вказаним договором має заборгованість у сумі 75 374,25 грн, з яких 15 499,99 грн – заборгованість за основною сумою боргу, 52 124,26 грн – заборгованість за відсотками, 7 750 грн – заборгованість за штрафами.
16.08.2024 між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено електронний договір позики № 2334246.
Позикодавець за вказаним договором свої зобов`язання виконав, перерахувавши обумовлену в договорі суму позики позичальнику на його картковий рахунок.
Позичальник умови договору не виконав, у результаті чого за вказаним договором має заборгованість у сумі 22 717,50 грн, з яких 13 000 грн – заборгованість за основною сумою боргу, 2213,90 грн – заборгованість за відсотками, 6500 грн – заборгованість по відсоткам за понадстрокове користування позикою, 1003,60 грн – комісія за надання позики.
18.08.2024 між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 також укладено електронний договір позики № 73563694.
Позикодавець за вказаним договором свої зобов`язання виконав, перерахувавши обумовлену в договорі суму позики, позичальнику на його картковий рахунок.
Позичальник умови договору не виконав, в результаті чого за вказаним договором має заборгованість у сумі 24 861,20 грн, з яких 14 000,00 грн – заборгованість за основною сумою боргу, 4057,20 грн – заборгованість за відсотками, 6804 грн – заборгованість по відсоткам за понадстрокове користування позикою.
Дані договори підписані відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, у тому числі, до відповідача за договорами позики № 2334246 від 16.08.2024 на суму 22 717,50 грн та № 73563694 від 18.08.2024 на суму 24 861,20 грн.
22.04.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Лінеура Україна» укладено договір факторингу № 22042025, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, у тому числі, до відповідача за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4884430 від 12.08.2024 на суму 75 374,25 грн.
З вказаних обставин позивач звернувся до суду та просить суд стягнути з відповідача зазначені вище суми заборгованості за фінансовими договорами.
Рішенням Кам`янського районного суду Черкаської області від 19 січня 2026 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за фінансовими договорами № 4884430 від 12 серпня 2024 року в сумі 75 374,25 грн, № 2334246 від 16 серпня 2024 року в сумі 22 717,50 грн, № 73563694 від 18 серпня 2024 року в сумі 24861,20 грн, а всього в загальному розмірі 122 952,95 грн, та витрати по оплаті судового збору в сумі 3028,00 грн.
Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції зазначив, що факт надання позичальнику грошових коштів первісними кредиторами підтверджується сукупністю наявних у справі доказів, зокрема, самими кредитними договорами, які є дійсними в силу статті 204 ЦК України.
Договори, укладені між відповідачем та первісними кредиторами, а також договори факторингу з додатками, укладені між первісними кредиторами та кредиторами на підставі яких право грошової вимоги перейшло до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення богів» у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто, в силу положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності указаних правочинів.
Відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань та які б спростовували суму заборгованості, договори кредиту є дійсними та ніким не скасовані, а тому підлягають виконанню.
Не погодившись з рішенням Кам`янського районного суду Черкаської області від 19 січня 2026 року, представник ОСОБА_1 – адвокат Пузін Д.М. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив вказане рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивачем не долучено будь-яких доказів, які свідчать що електронні підписи на кредитних договорах належать відповідачу; відсутні докази, що підтверджують як перерахування коштів відповідачу за усіма кредитними договорами, так і використання відповідачем цих коштів; позивачем надані розрахунки заборгованостей, однак такі розрахунки не є первинними документами, що підтверджуються отримання, користування кредитом; виписки по рахунках відсутні.
Крім того, скаржник вказує, що відступлення права вимоги не може здійснюватися відносно вимоги, яка ще не існувала на момент переходу цих прав.
02.04.2026 до Черкаського апеляційного суду через підсистему «Електронний суд» від ТОВ «ФК «ЄАПБ» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, з огляду на таке.
Із матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлено, що 12.08.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено електронний договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4884430. Відповідно до умов договору, кредитодавець надав ОСОБА_1 в позику 14 500,00 грн строком на 360 днів, з періодичністю платежів зі сплати відсотків кожні 30 днів. Стандартна процентна ставка 1,50 % за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п. 1.3 Договору. Знижена процентна ставка становить 0,30 % за кожен день користування кредитом та застосовується, якщо клієнт до 10.09.2024 (включно) сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту.
Також 16.08.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір до договору № 4884430 від 12.08.2024. За умовами додаткового договору, ТОВ «Лінеура Україна» надало ОСОБА_1 грошові кошти на умовах споживчого кредиту в сумі 1000 грн. Таким чином загальний розмір наданого ТОВ «Лінеура Україна» позичальнику кредиту складає 15 500,00 грн. Строк кредитування та періодичність сплати процентів залишилися незмінними. 
Даний договір та додатковий договір, відповідач підписав одноразовим електронним ідентифікатором «10726», «54728».
Кредитодавець виконав умови договору, перерахувавши зазначену суму позичальнику, на ним вказаний картковий рахунок НОМЕР_1 .
Позичальник умови договору не виконав, в результаті чого за вказаним договором має заборгованість у сумі 75 374,25 грн, з яких 15 499,99 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу, 52 124,26 грн – сума заборгованості за відсотками, 7 750,00 грн – сума заборгованості за штрафами.
16.08.2024 між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено електронний договір позики № 2334246.
За умовами договору позики ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» надало відповідачу в позику 13 000,00 грн. Строк користування позикою 30 днів. Процентна ставка 0,01 % в день, відсотки за понадстрокове користування позикою 5,00 %, пеня 5,00 % в день. Орієнтовна процентна ставка 1517,28 %.
Даний договір, відповідач підписав одноразовим електронним ідентифікатором «232784».
Кредитодавець виконав умови договору, перерахувавши зазначену суму позичальнику, на ним вказаний картковий рахунок НОМЕР_1 . Перерахування відповідачу коштів згідно з договором позики підтверджено довідкою ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» № КД-000090205/ТНПП від 27.11.2025.
Позичальник умови договору не виконав, у результаті чого за вказаним договором має заборгованість у сумі 22 717,50 грн , з яких 13 000,00 грн – заборгованість за основною сумою боргу, 2 213,90 грн – заборгованість за відсотками, 6 500,00 грн – заборгованість по відсоткам за понадстрокове користування позикою, 1003,60 грн – комісія за надання позики. Заборгованість відповідача за договором позики № 2334246 від 16.08.2024 підтверджена розрахунком заборгованості ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», станом на 24.01.2025.
18.08.2024 між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено електронний договір позики № 73563694.
За умовами договору позики ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» надало відповідачу в позику 14 000,00 грн. Строк користування позикою 30 днів. Денна процентна ставка 0,83 %, відсотки за понадстрокове користування позикою 2,70 %, пеня 2,7 % в день. Орієнтовна процентна ставка 1541,93 %.
Даний договір відповідач підписав одноразовим електронним ідентифікатором «83435».
Кредитодавець виконав умови договору, перерахувавши зазначену суму позичальнику, на ним вказаний картковий рахунок НОМЕР_1 . Перерахування відповідачу коштів згідно з договором позики підтверджено довідкою ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» № КД-000090201/ТНПП від 27.11.2025.
Позичальник умови договору не виконав, у результаті чого за вказаним договором має заборгованість у сумі 24 861,20 грн, з яких 14 000,00 грн – заборгованість за основною сумою боргу, 4 057,20 грн – заборгованість за відсотками, 6 804,00 грн – заборгованість по відсоткам за понадстрокове користування позикою. Заборгованість відповідача за договором позики № 73563694 від 18.08.2024 підтверджена розрахунком заборгованості ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» станом на 24.01.2025.
14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників.
Також до даного договору факторингу між зазначеними вище сторонами було укладено додаткові угоди № 2 від 28.07.2021, № 7 від 13.06.2022, № 47 від 24.01.2025.
Відповідно до реєстрів боржників № 41 та 42 від 24 січня 2025 року до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача за договорами позики № 2334246 від 16.08.2024 на суму 22 717,50 грн та № 73563694 від 18.08.2024 на суму 24 861,20 грн.
22.04.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Лінеура Україна» укладено договір факторингу № 22042025, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників.
Відповідно до додатку № 1 реєстрів боржників від 22 квітня 2025 року до договору факторингу № 22042025 від 22 квітня 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4884430 від 12.08.2024 на суму 75 374,25 грн.
Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі наведених вище фактичних обставин щодо стягнення кредитної заборгованості, регламентуються такими правовими нормами.
Частина третьої статті 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до положень статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто.
Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено , що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно зі статями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
За приписами пункту 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
Частиною 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею третьою Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно зі ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті.
Із матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлено, що кредитні договори підписані відповідачем за допомогою одноразових паролів-ідентифікаторів, які були надіслані первісними кредиторами на номер телефону ОСОБА_1 .
Відтак, доводи скаржника в частині неукладеності кредитних договорів з первісними кредиторами є необґрунтованими.
Щодо відступлення прав вимог за кредитним договором, колегія суддів зазначає, що надані копії договорів факторингу, додаткові угоди, витяги з реєстру боржників, платіжні інструкції на підтвердження оплати за відступлення прав вимоги в сукупності свідчать про фактичне виконання сторонами (за договорами факторингів) умов договорів та відсутність між ними спору щодо обсягу та характеру взаємних зобов`язань. ТОВ «ФК «ЄАПБ» підтвердило свій процесуальний статус позивача щодо права вимоги за договорами № 73563694, № 2334246, № 4884430.
Вказані вище договори факторингу, внаслідок укладення яких позивач набув права вимоги до відповідача у справі, є чинними та перед судом заінтересованими особами питання про визнання їх недійсними не порушувалося.
Щодо посилань скаржника на те, що відступлення права вимоги не може здійснюватися відносно вимоги, яка ще не існувала на момент переходу цих прав, колегія суддів зазначає, що надані договори факторингу є рамковими угодами та підтверджують згоду їх сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу. 
Тобто приписи відповідних договорів факторингу діють не лише під час їх укладення, а й протягом усього періоду строку дії таких правочинів. Відтак, права вимоги за кредитними договорами, які було укладено пізніше, ніж відповідний договір факторингу, можуть бути відступлені у порядку, визначеному такими договорами факторингу у спосіб укладення додаткових угод до них під час строку їх дії, що й мало місце у даній справі.
Визначаючи розмір заборгованості за кредитними договорами, колегія суддів зазначає таке.

Щодо договору позики № 73563694 від 18.08.2024 (на умовах повернення позики в кінці строку позики), укладеного між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає таке.
Як встановлено умовами вказаного договору, датою надання позики є 18.08.2024, датою повернення позики є 16.09.2024, розмір позики – 14 000,00 грн, строк позики становить 30 днів, процентна ставка (базова)/день – 0,83 %.
Згідно з наданими в матеріалах справи доказами, відповідачем ОСОБА_1 позика у визначений договором 30-денний строк повернута не була. Відтак, за період з 18.08.2024 до 16.09.2024 розмір процентів за користування позикою складає 3 486,00 грн з розрахунку: 14 000,00 грн * 0,83 % (базова процентна ставка)* 30 днів.
Відповідно до умов договору продовження строку позики (пролонгація) здійснюється шляхом укладення між сторонами додаткової угоди, що оформлюється в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора, який надсилається позичальнику під час такого продовження строку користування позикою. При цьому, ініціювання продовження строку позики відбувається за зверненням позичальника, якщо інше не визначено додатковою угодою. 
Водночас, як вбачається з матеріалів справи, позикодавцем не надано жодних належних та допустимих доказів укладення між сторонами додаткових угод про продовження строку позики, а відтак, відсутні підстави вважати договір позики пролонгованим. 
Таким чином, підстави для нарахування договірних процентів за користування позикою після спливу такого строку відсутні.
Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах: від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
У статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, ця стаття також не допускає свободу договору в частині порушення, зокрема, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.
Тому сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини, враховуючи правову природу останніх.
Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України.
З урахуванням викладеного, колегія суддів зазначає, що після спливу строку кредитування (16.09.2024) позикодавець втратив право нараховувати передбачені договором проценти, у тому числі, «проценти за понадстрокове користування позикою», а його права підлягали захисту в порядку, визначеному ч. 2 ст. 625 ЦК України. 
Однак, вимог про стягнення з відповідача грошових коштів за прострочення виконання зобов`язань, встановлені охоронною нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, щодо договору позики № 73563694 від 18.08.2024, позовна заява не містить.
З урахуванням викладеного вище, враховуючи розмір наданої ОСОБА_1 позики в сумі 14 000,00 грн, розмір нарахованих процентів за користування позикою протягом 30 днів за ставкою 0,83 % в сумі 3 486,00 грн, з відповідача на користь позивача, за договором позики № 73563694 від 18.08.2024, слід стягнути заборгованість у розмірі 17 486,00 грн.

Щодо договору позики № 2334246 від 16.08.2024 (з фіксованою диференційованою процентною ставкою), укладеного між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає таке.
Як встановлено умовами вказаного договору, датою надання позики є 16.08.2024, датою повернення позики є 14.09.2024, розмір позики – 13 000,00 грн, строк позики становить 30 днів, процентна ставка (базова)/день – 0,01 % (нараховується з другого дня користування позикою). Комісія за надання позики – 24,46 % від суми позики, що складає 3179,00 грн.
Згідно з наданими в матеріалах справи доказами, відповідачем ОСОБА_1 позика у визначений договором 30-денний строк повернута не була. Відтак, за період з 17.08.2024 (з другого дня користування позикою відповідно до умов договору) до 14.09.2024 розмір процентів за користування позикою складає 3 770,00 грн з розрахунку: 13 000,00 грн * 0,01 % (базова процентна ставка)* 29 днів.
Відповідно до умов договору продовження строку позики (пролонгація) здійснюється шляхом укладення між сторонами додаткової угоди, що оформлюється в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора, який надсилається позичальнику під час такого продовження строку користування позикою. При цьому, ініціювання продовження строку позики відбувається за зверненням позичальника, якщо інше не визначено додатковою угодою. 
Водночас, як вбачається з матеріалів справи, позикодавцем не надано жодних належних та допустимих доказів укладення між сторонами додаткових угод про продовження строку позики, а відтак, відсутні підстави вважати договір позики пролонгованим. 
Таким чином, підстави для нарахування договірних процентів за користування позикою після спливу такого строку відсутні.
Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах: від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
У статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, ця стаття також не допускає свободу договору в частині порушення, зокрема, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.
Тому сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини, враховуючи правову природу останніх.
Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України.
З урахуванням викладеного, колегія суддів зазначає, що після спливу строку кредитування (14.09.2024) позикодавець втратив право нараховувати передбачені договором проценти, у тому числі, «проценти за понадстрокове користування позикою», а його права підлягали захисту в порядку, визначеному ч. 2 ст. 625 ЦК України. 
Однак, вимог про стягнення з відповідача грошових коштів за прострочення виконання зобов`язань, встановлені охоронною нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, щодо договору позики № 2334246 від 16.08.2024, позовна заява не містить.
Колегією суддів також встановлено, що у договорі позики № 2334246 від 16.08.2024, містяться умови про комісію за надання позики.
Разом із тим надання позики є основним обов`язком позикодавця за договором позики та становить сутність позикових правовідносин, а не окрему чи додаткову послугу, що замовляється споживачем.
Зі змісту договору не вбачається, що вказана комісія встановлена за конкретну самостійну додаткову послугу, зміст, обсяг та вартість якої чітко визначені сторонами та яка надається в інтересах споживача.
За таких обставин умова договору щодо сплати одноразової комісії за надання позики суперечить вимогам законодавства про споживче кредитування та є нікчемною, а тому не створює для позичальника обов`язку щодо її сплати.
Подібні правові висновки щодо сплати комісії за надання кредиту зазначені в постанові Верховного Суду від 09.10.2024 у справі № 582/202/22.
З урахуванням викладеного вище, враховуючи розмір наданої ОСОБА_1 позики в сумі 13 000,00 грн, нарахованих процентів за користування позикою протягом фактичних 29 днів за ставкою 0,01 % в сумі 3 770,00 грн, з відповідача на користь позивача, за договором позики № 2334246 від 16.08.2024, слід стягнути заборгованість у розмірі 16 770,00 грн.

Щодо договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4884430 від 12.08.2024, укладеного між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає таке.
Як встановлено умовами вказаного договору датою надання кредиту є 12.08.2024, розмір кредиту – 14 500,00 грн, строк кредитування становить 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів – кожні 30 днів, стандартна процентна ставка/день – 1,50 %, знижена процентна ставка – 0,30 % в день, штраф (у випадку невиконання клієнтом зобов`язань щодо повернення суми кредиту/сплати відсотків за користування кредитом) – 25 % від невиконаного чи неналежно виконаного зобов`язання.
У договорі також зазначено, що у випадку, коли сума кредиту перевищує розмір однієї мінімальної заробітної плати, загальна сума неустойки (нарахованого штрафу) та інших платежів, що підлягають сплаті клієнтом за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору, не може перевищувати розміру половини суми кредиту.
Відповідно до додаткового договору від 16.08.2024 до договору № 4884430 від 12.08.2024 сума кредиту збільшилася на 1000,00 грн та складала 15 500,00 грн.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що хоч строк кредитування і становив 360 днів і закінчувався 06.08.2025, разом з тим, у зв`язку укладенням 22.04.2025 договору факторингу № 22042025, кредитодавець припинив нарахування процентів за користування кредитом.
Апеляційний суд доходить висновку, що відповідач, як позичальник, отримав кредитні кошти за договором № 4884430 від 12.08.2024 та не повернув їх у визначені строки.
Колегія суддів вважає обґрунтованим розмір нарахованих кредитодавцем відсотків за користування кредитом, оскільки останній відповідає умовам укладеного договору, та такі відсотки нараховані в межах строку кредитування.
Крім того, колегія суддів вважає правомірним нарахування штрафу, визначено договором, який не перевищує розмір половини суми кредиту та становить 7 750,00 грн.
З урахуванням викладеного вище, враховуючи розмір наданого ОСОБА_1 кредиту в сумі 15 500,00 грн, нарахованих процентів за користування кредитом за період з 12.08.2024 до 22.04.2025 за ставкою 0,30 % (перший місяць) та 1,50 % (наступна місяці) в сумі 52124,26 грн, сума сплачених процентів – 1333,50 грн, з відповідача на користь позивача, за договором кредиту № 4884430 від 12.08.2024, слід стягнути заборгованість у загальному розмірі 75 374,25 грн.
Із урахуванням зазначеного вище, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції слід змінити, зменшивши загальний розмір заборгованості з 122 952,95 грн до 109 630,25 грн, з яких: заборгованість за договором позики № 73563694 від 18.08.2024 у розмірі 17 486,00 грн; заборгованість за договором позики № 2334246 від 16.08.2024 у розмірі 16 770,00 грн; заборгованість за договором споживчого кредиту № 4884430 від 12.08.2024 в розмірі 75 374,25 грн.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Щодо клопотання скаржника про витребування доказів, колегія суддів зазначає таке.
Одночасно з подачею апеляційної скарги сторона відповідача подала клопотання, в якому просила зобов`язати позивача надати для дослідження оригінали електронних документів, а саме: кредитного договору № 4884430 від 12.08.2024, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Лінеура Україна», а також договору факторингу № 22042025 від 22.04.2025, укладеного між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ».
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Колегія суддів зазначає, що аналогічне клопотання заявлялось стороною відповідача під час розгляду справи судом першої інстанції та було вирішено судом у встановленому процесуальним законом порядку. 
Розглядаючи клопотання сторони відповідача, апеляційний суд зазначає, що оригінал електронного доказу за своєю правовою природою не є письмовим доказом, а становить окремий самостійний вид доказів, порядок подання та дослідження якого врегульовано положеннями ЦПК України. 
Крім того, у суду відсутні сумніви щодо існування між сторонами кредитних правовідносин, адже матеріалами справи підтверджується факт отримання відповідачем кредитних коштів, користування ними, а також виникнення зобов`язань з їх повернення.
Разом з тим, сам по собі факт подання до суду копій договорів факторингу не є безумовною підставою для витребування їх оригіналів. Крім того, скаржником не обґрунтовано, які саме обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, не можуть бути встановлені судом без дослідження їх оригіналів.
За таких обставин підстави для задоволення клопотання про витребування оригіналів документів відсутні.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Із матеріалів справи вбачається, що стороною позивача при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у сумі 3028,00 грн.
При подачі апеляційної скарги сторона відповідача сплатила судовий збір в сумі 3633,60 грн (з урахуванням коефіцієнту 0,8).
Враховуючи, що за результатами перегляду справи судом апеляційної інстанції, позовні вимоги задоволені на 89,16 %, то з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір, сплачений за подачу позовної заяви, у сумі 2699,76 грн.
Пропорційно розміру задоволених позовних вимог, за подачу апеляційної скарги з позивача на користь відповідача слід стягнути судовий збір в сумі 393,89 грн.
Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Відтак, апеляційний суд, здійснивши взаєморозрахунок судових витрат, дійшов висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» 2 305,87 грн судового збору.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Пузіна Дениса Миколайовича задовольнити частково.
Рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 19 січня 2026 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, змінити, зменшивши загальний розмір заборгованості, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», з 122 952,95 грн до 109 630,25 грн, з яких: заборгованість за договором позики № 73563694 від 18.08.2024 у розмірі 17 486,00 грн; заборгованість за договором позики № 2334246 від 16.08.2024 у розмірі 16 770,00 грн; заборгованість за договором споживчого кредиту № 4884430 від 12.08.2024 в розмірі 75 374,25 грн.
У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Остаточно визначити, що з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» слід стягнути заборгованість у загальному розмірі 109 630,25 грн, з яких: заборгованість за договором позики № 73563694 від 18.08.2024 у розмірі 17 486,00 грн; заборгованість за договором позики № 2334246 від 16.08.2024 у розмірі 16 770,00 грн; заборгованість за договором споживчого кредиту № 4884430 від 12.08.2024 в розмірі 75 374,25 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 2 305,87 грн судового збору.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України. 

Судді Ю.В. Сіренко 
Л.І. Василенко
О.В. Карпенко