Справа № 204/1500/26
Провадження № 2/204/2338/26 

ЧЕЧЕЛІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРА

РІШЕННЯ
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
16 липня 2026 року Чечелівський районний суд м. Дніпра у складі:
головуючого судді Чапали Г.В. ,
за участю секретаря судового засідання Азаряна Б.С.,
позивача – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Хлібодарівської сільської військової адміністрації Волноваського району Донецької області про визнання права власності на квартиру, -
ВСТАНОВИВ:
До Чечелівського районного суду міста Дніпра надійшла позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Хлібодарівської сільської військової адміністрації Волноваського району Донецької області про визнання права власності на квартиру.
Позов мотивовано тим, що позивачі на підставі розпорядження Рівнопільської сільської ради народних депутатів Волноваського району Донецької області № 109 від 25 липня 1996 року, згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 № 2482-ХІІ, приватизували квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею - 37,90 кв.м, житловою площею 17,90 кв.м., на підтвердження чого отримали свідоцтво про право власності на житло від 10 вересня 1996 року. Право власності на вказану квартиру зареєстровано 19 вересня 1996 року комунальним підприємством «Волноваське бюро технічної інвентаризації», та записане у реєстрову книгу за реєстровим № 331. Позивачі є внутрішньо переміщеними особами, що підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Враховуючи інтенсивність бойових дій, які тривали у с. Рівнопіль Волноваського району Донецької області у березні 2022 року, на час переміщення ОСОБА_1 , останньою був втрачений оригінал свідоцтва про право власності на житло, виданого 10 вересня 1996 року Колективним сільськогосподарським підприємством «Птахофабрика Донецька» Рівнопільської сільської ради Волноваського району Донецької області на підставі розпорядження від 25 липня 1996 року № 109, та залишилася лише його копія. Відповідно до копії вищевказаного свідоцтва вбачається, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , «дійсно належить на праві спільної (сумісної або часткової) власності ОСОБА_1 та члену її сім`ї ОСОБА_2 . Також у позивачів наявні копії технічного паспорту, ордеру та розрахунку квартири (будинку), яка безоплатно приватизується. До звернення з цим позовом позивачі вживали заходи в досудовому порядку для отримання дублікату правовстановлюючого документу на квартиру. Так, у відповідь на звернення щодо надання інформації про орган приватизації, наявність архіву та отримання дублікату свідоцтва про право власності, Хлібодарівська сільська військова адміністрація Волноваського району Донецької області листом за № 01-05/75 від 20.01.2026 повідомила, що внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією російської федерації проти України з перших днів та по теперішній час вся територія Хлібодарівської сільської територіальної громади є тимчасово окупованою. Документація не евакуйована та знаходиться на тимчасово окупованій території, в зв`язку з цим доступ до рішень, матеріалів та інформації щодо впорядкування номерів будинків, які могли прийматись колишньою Рівнопільською сільською радою відсутній. Відповідно до вищезазначеного, надання будь-якої інформації про реєстрацію права власності до 1 січня 2013 року на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також рішення про перейменування вулиці Первомайська села Рівнопіль – неможливе. Копія звернення та листа додається до позовної заяви. З аналогічним зверненням позивачі звернулись до Донецької обласної військової адміністрації, у відповідь на що листом № 05.01-03/52/17/26 від 29.01.2026 Донецька обласна державна адміністрації повідомила, що стосовно надання актуальної інформації щодо державного органу, який здійснював приватизацію житлового фонду в с. Рівнопіль у період з 1996 по 1997 роки, така можливість відсутня через те що евакуації архівів на підконтрольну територію України здійснено не було. 
Позивачі зареєстровані у вказаній квартирі, також за весь час проживання у ній ними здійснювалася сплата за послуги енергопостачання по квартирі, на підтвердження чого у позивачів наявні електронні чеки (з особистого кабінету електропостачання ОСОБА_3 ) за сплачені послуги електропостачання у лютому 2022 року, у жовтні, листопаді, та грудні 2021 року, а також рахунок послуги з електропостачання за лютий 2022 року. Крім того, в особистому кабінеті наявна інформація про здійснення платежів за послуги з електропостачання з лютого 2022 року по лютий 2020 року. З особистого кабінету електропостачання Yasno, на ім`я ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок: Світло НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .
17 жовтня 2025 року позивачі звернулися із заявою про державну реєстрацію прав (реєстраційний номер 69367442) на спірну квартиру до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, надавши для реєстрації копію свідоцтва про право власності на житло. Однак, державний реєстратор прав на нерухоме майно рішенням № 81385377 від 17 жовтня 2025 року зупинив розгляд заяви, а згодом – 29 листопада 2025 року прийняв рішення № 82115846 про відмову в проведенні реєстраційних дій, оскільки державному реєстратору подано копію правовстановлюючого документу та не вдалось отримати відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно, право власності на яке зареєстровано до 01.01.2013.
Відсутність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про житловий будинок порушує право позивачів розпоряджатися своїм майном, а також право на отримання від держави компенсації за пошкоджене житло. З огляду на вказане, позивачі для захисту своїх прав змушені звернутися до суду з позовом про визнання права власності. 
Ухвалою суду від 04 березня 2026 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, та призначено справу до розгляду.
В судове засідання з`явилась позивач ОСОБА_1 , яка підтримала заявлені вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити.
Представник відповідача – Хлібодарівської сільської військової адміністрації Волноваського району Донецької області у судові засідання не з`явився, про час, дату та місце його проведення був повідомлений належним чином. Жодних заяв на адресу суду не направив.
Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, у зв`язку з наступним.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст. 2 ЦПК України).
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.
Судом встановлено, що згідно наданої позивачем копії свідоцтва про право власності на житло, виданого 10 вересня 1996 року керівником органу приватизації – Колективного сільськогосподарського підприємства «Птахофабрика Донецька» Рівнопільської сільської ради Волноваського району Донецької області на підставі розпорядження від 25 липня 1996 року № 109, власниками квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 28).
Право власності на вказану квартиру зареєстровано 19 вересня 1996 року комунальним підприємством «Волноваське бюро технічної інвентаризації», та записане у реєстрову книгу за реєстровим № 331 (а.с. 29).
В матеріалах справи також наявна копія ордеру №5, виданого ОСОБА_1 виконавчим комітетом ради депутатів трудящих с. Рівнопіль 24 травня 1990 року (а.с. 34).
17 жовтня 2025 року державний реєстратор прийняв рішення про зупинення розгляду заяви у зв`язку з відсутністю відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем в електронній формі чи документів із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 01.01.2013 року. Оскільки БТІ м. Волновахи не здійснює свою діяльність на тимчасово окупованій території України. Було надано строк на усунення обставин, що стали підставою для прийняття цього рішення (а.с.50).
Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_4 від 29 листопада 2025 року позивачам було відмовлено у проведенні реєстраційних дій у зв`язку з тим, що після закінчення встановленого строку не були усунуті обставини, які стали підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви, зокрема через подання реєстратору копії правовстановлюючого документа замість оригінала (а.с.53).
Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
У пунктах 106-107 постанови Великої Палати Верховного Суду від 1812.2019 року у справі №522/1029/18 (провадження №14-270цс19) вказано, що відповідно до ст. 392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.
Відповідно до положень ч. 3 та ч. 4 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV (з подальшими змінами та доповненнями) - речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:
1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;
2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
За змістом ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого, зокрема, майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Зокрема, згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Згідно термінів, наведених в п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Пунктом 53 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127 (з урахуванням подальших змін та доповнень) передбачено, що у разі коли документ, який посвідчує набуття права власності або інших речових прав, похідних від права власності, реєстрацію яких було проведено до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, втрачено, пошкоджено чи зіпсовано, державна реєстрація такого права власності або іншого речового права, похідного від права власності, може бути проведена за бажанням заявника на підставі відомостей Державного земельного кадастру чи відповідно на підставі відомостей Реєстру прав власності на нерухоме майно, який є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, або у разі коли відповідна реєстрація проводилася виключно на паперових носіях інформації (реєстрові книги, реєстраційні справи), ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації, - на підставі відомостей таких носіїв інформації.
Державна реєстрація прав у випадку, передбаченому цим пунктом, проводиться виключно за умови встановлення державним реєстратором наявності зареєстрованого права власності або інших речових прав, похідних від права власності, на підставі відповідних документів у Державному земельному кадастрі чи в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, а у разі коли відповідна реєстрація проводилася виключно на паперових носіях інформації (реєстрові книги, реєстраційні справи), ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації, - на таких носіях інформації, з обов`язковим зазначенням у Державному реєстрі прав відомостей про втрату, пошкодження чи зіпсування відповідного документа.
Згідно копій паспорту громадянина України на ім`я позивачів та витягів з реєстру територіальної громади вбачається, що ОСОБА_1 з 13.12.2005 року, а ОСОБА_2 з 30.11.2010 року зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 20-27). Вказані обставини підтверджуються також відомостями про взяття позивачів на облік в якості внутрішньо переміщених осіб (а.с. 22, 26), електронними чеками (з особистого кабінету електропостачання Yasno) за сплачені послуги електропостачання у лютому 2022 року, у жовтні, листопаді, та грудні 2021 року, а також особовим рахунком послуги з електропостачання на ім`я ОСОБА_1 за вказаною адресою (а.с. 36-39).
Суд враховує, що реєстрація позивачів за адресою місцезнаходження нерухомого майна - АДРЕСА_1 , наявність у них копій правовстановлюючого документу (свідоцтва про право приватної власності на житло), технічного паспорту, експлікації внутрішньої площі, розрахунку площі квартири, яка приватизується, в достатній мірі підтверджують набуття позивачами у встановленому законом порядку права власності на зазначене вище нерухоме майно.
Аналіз змісту ст. 392 ЦК України свідчить, що вона містить дві самостійні підстави, за яких власник може майна може пред`явити позов про визнання його права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою; 2) у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.
Таким чином, враховуючи, що згідно доводів позовної заяви та пояснень позивачів під час розгляду справи, позивачами втрачено оригінал свідоцтва про право власності на житло від 10 вересня 1996 року внаслідок переміщення з тимчасово окупованої території, зважаючи на перебування нерухомого майна та органів, що видавали правовстановлюючий документ, реєстрували право власності, на тимчасово окупованій території у с. Рівнопіль, що перешкоджає можливості отримати дублікат таких документів; враховуючи, що нормами діючого законодавства передбачено можливість відчуження нерухомого майна власником за умови пред`явлення оригіналу виконавчого документу, суд вважає, що права позивача на володіння та розпорядження належним йому нерухомим майном підлягають захисту в порядку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 16, ст. 392 ЦК України.
Підсумовуючи наведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 підлягають задоволенню.
У судовому засіданні 13 липня 2026 року суд відповідно до вимог ст. 244 ЦПК України перейшов до стадії ухвалення судового рішення, відклавши ухвалення та проголошення судового рішення на 16 липня 2026 року. У зазначене засідання сторони не з`явились. Згідно ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Хлібодарівської сільської військової адміністрації Волноваського району Донецької області про визнання права власності на квартиру – задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) право спільної власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею - 37,90 кв.м. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.  У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 16.07.2026.

Суддя