| | Справа №760/23610/23 2-др/760/159/26

ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 серпня 2026 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі
головуючого судді - Усатової І.А.,
за участю секретаря судового засідання - Васильчук С.Ю.,
розглянувши заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ДП «Український інститут інтелектуальної власності» про визнання наказу про звільнення незаконним, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та поновлення на посаді,
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 20 квітня 2026 року позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задоволено частково.
Визнано незаконним та скасовано наказ Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» від 08 вересня 2023 року № 324-п «З кадрових питань».
Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу представництва інтересів у судових справах департаменту права та методології інтелектуальної власності Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» з 08 вересня 2023 року.
Стягнуто з Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 вересня 2023 року по 20 квітня 2026 року у розмірі 725 395,66 грн.
Стягнуто з Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1 000,00 грн.
Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах місячного платежу в розмірі 23 400,00 грн за вирахуванням визначених законом податків та зборів піддано негайному виконанню.
24.04.2026 через підсистему «Електронний суд» від ОСОБА_1 надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій він просить стягнути з Державного підприємства «Цифрове» як правонаступника Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» на його користь 4 831,20 грн витрат зі сплати судового збору та 193 115,25 грн витрат на професійну правничу допомогу.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано договір про надання правничої допомоги № 12/09-К від 12 вересня 2023 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Григоренко Ю.В., акт виконаних робіт за період з 12 вересня 2023 року по 23 квітня 2026 року, детальний розрахунок робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом на виконання зазначеного договору, а також копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
Згідно з поданим розрахунком загальна тривалість виконаних адвокатом робіт становить 37 годин 30 хвилин, а загальна вартість таких робіт відповідно до погодинної ставки 5 149,74 грн становить 193 115,25 грн.
30.04.2026 через підсистему «Електронний суд» до суду надійшло клопотання Державного підприємства «Цифрове» про зменшення розміру судових витрат.
У клопотанні відповідач зазначає, що заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 193 115,25 грн є неспівмірним зі складністю справи, завищеним та необґрунтованим.
На обґрунтування клопотання відповідач посилається, зокрема, на те, що позивач має значний досвід роботи у сфері права - понад 25 років, а також є адвокатом із 15-річним стажем.
Крім того, відповідач звертає увагу, що при поданні позовної заяви позивач визначив попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на правничу допомогу у розмірі 35 000 грн, тоді як у заяві про ухвалення додаткового рішення просить стягнути 193 115,25 грн.
Відповідач також посилається на те, що з метою мінімізації витрат на правничу допомогу відповідно до умов договору в обов`язки адвоката входило лише складання проектів процесуальних документів, тоді як направлення документів до суду та представлення інтересів здійснював безпосередньо позивач.
Відповідач зазначає, що правова позиція сторін при розгляді справи в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій не змінювалася, а тому, на його думку, обсяг юридичної роботи не відповідає заявленій сумі витрат.
У зв`язку з наведеним відповідач просить задовольнити клопотання та відмовити у задоволенні вимог позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у повному обсязі.
03.05.2026 через підсистему «Електронний суд» позивач подав заперечення на клопотання відповідача, в яких просить відмовити у його задоволенні.
Позивач зазначає, що наявність у нього значного досвіду роботи у сфері права та статусу адвоката не позбавляє його права на отримання професійної правничої допомоги, гарантованого статтею 59 Конституції України. При цьому позивач вказує, що не є фахівцем у сфері трудового права, у зв`язку з чим звернувся до адвоката, який має досвід у трудових спорах.
Позивач також зазначає, що відповідно до умов договору адвокат здійснював підготовку проектів процесуальних документів, тоді як їх направлення до суду та представлення інтересів здійснював сам позивач, що, на його думку, свідчить про вжиття заходів для мінімізації витрат на правничу допомогу.
На думку позивача, посилання відповідача на розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін саме по собі не може бути підставою для відмови у відшкодуванні витрат, оскільки справа розглядалася судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій.
Позивач звертає увагу, що Верховний Суд частково задовольнив його касаційну скаргу, а тому обсяг правничої роботи адвоката не може визначатися виключно з огляду на порядок розгляду справи судом першої інстанції.
Також позивач заперечує проти доводів відповідача щодо відсутності фактичного розрахунку за надані послуги, посилаючись на положення частини восьмої статті 141 ЦПК України та правові висновки Верховного Суду про те, що відшкодуванню підлягають як уже сплачені витрати, так і ті, що підлягають сплаті.
Оскільки справа розглядалася судом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідно до частини четвертої статті 270 ЦПК України заява про ухвалення додаткового рішення розглядається в тому самому порядку, в якому було розглянуто справу.
З огляду на викладене, судовий розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення здійснюється без повідомлення (виклику) учасників справи, у зв`язку з чим сторони в судове засідання не викликалися.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільно-процесуального законодавства.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 Цивільного процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно з частиною третьою статті 270 ЦПК України додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а у разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати, - без повідомлення учасників справи.
Оскільки рішенням суду від 20 квітня 2026 року питання про розподіл судових витрат не вирішено, наявні підстави для ухвалення додаткового рішення.
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частиною першою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За змістом частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Частиною третьою статті 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також ціною позову та (або) значенням справи для сторони.
Частиною п`ятою статті 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.
Отже, сама по собі наявність договору про надання правничої допомоги, акта виконаних робіт та детального опису наданих послуг не означає автоматичного стягнення з іншої сторони всієї суми, визначеної договором. Водночас і сам по собі факт заявлення іншою стороною клопотання про зменшення витрат не є достатньою підставою для їх зменшення без оцінки конкретних критеріїв, визначених статтею 137 ЦПК України.
При вирішенні цього питання суд має встановити факт надання правничої допомоги, її зв`язок із розглядом конкретної справи, обсяг виконаних робіт та їх вартість, а також оцінити співмірність заявленої до відшкодування суми з урахуванням складності справи, часу, необхідного для виконання відповідних робіт, їх обсягу, ціни та значення справи для сторони.
Суд враховує положення статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», відповідно до якої гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, зокрема фіксований розмір або погодинна оплата, визначається договором про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини; гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Таким чином, розмір гонорару, погоджений адвокатом і клієнтом, є умовою їх договірних відносин, однак при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд визначає розмір витрат, який з урахуванням вимог процесуального законодавства може бути покладений на іншу сторону.
Суд відхиляє довід відповідача про те, що сам по собі значний досвід позивача у сфері права та наявність у нього статусу адвоката виключають право на компенсацію витрат на професійну правничу допомогу.
Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на професійну правничу допомогу та вільний вибір захисника своїх прав.
Закон не встановлює заборони для адвоката або іншого фахівця у сфері права користуватися послугами іншого адвоката. Тому сам по собі статус позивача як адвоката не може бути підставою для відмови у відшкодуванні витрат.
Водночас досвід позивача у сфері права може бути врахований судом у сукупності з іншими обставинами при визначенні обсягу необхідної правничої допомоги та оцінці її співмірності.
Суд також враховує, що відповідно до умов укладеного між позивачем та адвокатом договору адвокат здійснював переважно підготовку проектів процесуальних документів, тоді як направлення документів до суду та представлення інтересів здійснював сам позивач.
Разом із тим ця обставина не свідчить про відсутність фактично наданої правничої допомоги, оскільки підготовка процесуальних документів, аналіз матеріалів справи, законодавства та судової практики є самостійними видами професійної правничої допомоги.
Не погоджується суд і з доводами відповідача про те, що розгляд справи в суді першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін виключає або істотно нівелює право позивача на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Сам по собі розгляд справи без повідомлення учасників не означає відсутності необхідності у підготовці позовної заяви, аналізі доказів, правової позиції сторін, законодавства та судової практики, підготовці інших процесуальних документів.
Водночас порядок розгляду справи без виклику сторін є обставиною, яка підлягає врахуванню при визначенні співмірності витрат, оскільки адвокат не здійснював участі у судових засіданнях суду першої інстанції, не витрачав час на прибуття до суду, усні виступи та участь у судових дебатах.
Разом із тим у цій справі оцінка обсягу правничої допомоги не може обмежуватися лише розглядом спору судом першої інстанції.
Як убачається з матеріалів справи, спір розглядався судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій.
З наданого позивачем розрахунку вбачається, що адвокатом, зокрема, здійснювалися аналіз рішення суду першої інстанції, підготовка проекту апеляційної скарги, аналіз постанови апеляційного суду та підготовка проекту касаційної скарги. Загальний заявлений час таких робіт входить до 37 годин 30 хвилин, зазначених у розрахунку.
Отже, сама по собі відсутність судових засідань у суді першої інстанції не може бути підставою для висновку про незначний обсяг правничої роботи.
Разом із тим суд бере до уваги довід відповідача про те, що правова позиція сторін у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій у цілому не змінювалася. Така обставина має значення для оцінки обсягу додаткової роботи адвоката, необхідної для підготовки процесуальних документів у наступних інстанціях, оскільки незмінність основної правової позиції сторони об`єктивно могла зменшувати обсяг повторного правового аналізу.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.
При цьому для розподілу витрат на професійну правничу допомогу не є обов`язковою умовою їх фактична оплата на момент ухвалення судового рішення. Визначальним є підтвердження обсягу наданих послуг, їх вартості та обов`язку сторони їх оплатити.
Такий підхід відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, відповідно до якого розмір витрат на правничу допомогу визначається згідно з умовами договору та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і їх вартості, незалежно від того, чи сплачені такі витрати на момент вирішення питання про їх розподіл, чи лише підлягають сплаті.
Тому довід відповідача про відсутність проведених між позивачем та адвокатом розрахунків сам по собі не є підставою для повної відмови у компенсації витрат.
Водночас це не звільняє суд від обов`язку перевірити співмірність заявленої суми відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 звернула увагу, що саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкоджати встановленню розміру витрат у випадку домовленості сторін про фіксований розмір гонорару. При цьому учасник справи повинен деталізувати опис робіт тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, а надмірний формалізм при оцінці такого опису не відповідає принципу верховенства права.
Зазначений висновок не означає, що суд позбавлений права оцінювати розумність та співмірність заявленої суми. Навпаки, така оцінка прямо передбачена статтею 137 ЦПК України.
Верховний Суд також у постановах від 24 січня 2019 року у справі № 910/15944/17 та від 19 лютого 2019 року у справі № 917/1071/18 виходив із того, що за результатами розгляду клопотання про зменшення витрат суд, встановивши їх неспівмірність зі складністю справи, обсягом наданих послуг та витраченим адвокатом часом, може зменшити суму витрат, яка підлягає стягненню з іншої сторони.
При цьому у постановах Верховного Суду від 4 грудня 2018 року у справі № 911/3386/17 та від 11 грудня 2018 року у справі № 910/2170/18 звернуто увагу на необхідність при визначенні обсягу юридичної роботи враховувати, зокрема, чи змінювалася правова позиція сторін у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, чи потрібно було адвокату досліджувати додаткові джерела права, законодавство, документи та доводи сторін.
Суд також враховує правові висновки Верховного Суду, відповідно до яких за наявності обґрунтованого заперечення іншої сторони суд може не присуджувати всі витрати на професійну правничу допомогу, якщо з урахуванням конкретних обставин справи їх розмір не відповідає критеріям розумності та співмірності.
Отже, у цій справі суд має оцінити не лише факт виконання адвокатом зазначених у розрахунку робіт, а й те, яка частина заявленої вартості цих робіт є розумною та співмірною для покладення її на відповідача.
Судом встановлено, що позивачем надано договір про надання правничої допомоги № 12/09-К від 12 вересня 2023 року, акт виконаних робіт та розрахунок виконаних адвокатом робіт.
Відповідно до цього розрахунку адвокатом виконано робіт загальною тривалістю 37 годин 30 хвилин на суму 193 115,25 грн при погодинній ставці 5 149,74 грн.
Суд не вбачає підстав ставити під сумнів сам факт виконання зазначених робіт та їх зв`язок із цією справою.
Водночас суд враховує, що не всі заявлені витрати можуть бути автоматично покладені на іншу сторону лише з огляду на те, що їх погодили між собою адвокат і клієнт.
При визначенні розміру компенсації суд бере до уваги складність спору, характер спірних правовідносин, обсяг матеріалів справи, значення справи для позивача, кількість підготовлених процесуальних документів, проходження справою трьох судових інстанцій, а також порядок її розгляду судом першої інстанції.
Спір стосувався законності звільнення позивача, поновлення його на роботі, стягнення значної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, а тому мав істотне значення для позивача.
Крім того, необхідність підготовки апеляційної та касаційної скарг свідчить про більший обсяг правничої роботи, ніж той, який був би необхідним у разі остаточного вирішення спору лише судом першої інстанції.
Суд також бере до уваги, що за результатами касаційного перегляду судове рішення було змінено, що підтверджує необхідність здійснення позивачем правничої роботи у касаційній інстанції.
Разом із тим суд враховує, що в суді першої інстанції справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а відповідно до умов договору частина процесуальних дій - направлення документів до суду та представлення інтересів - здійснювалася безпосередньо позивачем.
Також суд враховує доводи відповідача щодо незмінності основної правової позиції сторін у різних інстанціях, а також значний досвід самого позивача у сфері права.
Окремо суд враховує співвідношення заявленої до відшкодування суми із попереднім орієнтовним розрахунком судових витрат.
При поданні позовної заяви позивач визначив попередній орієнтовний розрахунок витрат на правничу допомогу у розмірі 35 000 грн, тоді як за результатами розгляду справи до відшкодування заявлено 193 115,25 грн.
Суд погоджується з позивачем, що орієнтовний розрахунок судових витрат відповідно до процесуального законодавства не є остаточним і не позбавляє сторону права довести понесення більших витрат.
Водночас таке істотне збільшення заявленої суми підлягає оцінці разом з іншими критеріями співмірності, передбаченими статтею 137 ЦПК України.
При цьому суд не ототожнює перевищення попереднього розрахунку з необґрунтованістю самих витрат, оскільки на момент подання позову позивач не міг достовірно передбачити необхідність розгляду спору судами апеляційної та касаційної інстанцій.
Разом із тим проходження справи трьома інстанціями саме по собі не означає, що вся заявлена сума підлягає автоматичному відшкодуванню в повному обсязі.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема у рішеннях у справах «Баришевський проти України», «Гімайдуліна та інші проти України», «Двойних проти України», «Меріт проти України», заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише за умови доведення того, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим.
Зазначений підхід узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, відповідно до якої при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат, тобто встановлення їх дійсності та необхідності, а також розумності їх розміру з урахуванням конкретних обставин справи.
Отже, суд має забезпечити баланс між правом сторони, на користь якої ухвалено рішення, на компенсацію понесених нею витрат та необхідністю недопущення покладення на іншу сторону надмірного фінансового тягаря.
З урахуванням установлених обставин суд доходить висновку, що заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 193 115,25 грн хоча й підтверджені належними доказами щодо факту та обсягу наданих послуг, однак у повному обсязі не відповідають критеріям співмірності та розумності, передбаченим статтею 137 ЦПК України.
При цьому суд не погоджується з позицією відповідача про відсутність підстав для будь-якого відшкодування таких витрат.
Матеріалами справи підтверджується, що адвокатом фактично здійснювалася професійна правнича робота, яка була пов`язана з розглядом спору та включала підготовку процесуальних документів не лише для суду першої інстанції, а й для апеляційного та касаційного перегляду.
Тому повна відмова у відшкодуванні витрат не відповідала б фактичним обставинам справи та праву позивача на компенсацію необхідних витрат.
Разом із тим заявлений розмір 193 115,25 грн є надмірним з огляду на сукупність установлених обставин.
При визначенні суми, яка підлягає компенсації, суд бере до уваги: - складність справи та характер спірних трудових правовідносин; - значення справи для позивача, з огляду на предмет спору про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку; - обсяг матеріалів справи; - необхідність підготовки процесуальних документів у судах трьох інстанцій; - факт підготовки адвокатом проекту апеляційної та касаційної скарг; - необхідність аналізу судових рішень, прийнятих судами попередніх інстанцій; - розгляд справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін; - те, що направлення процесуальних документів до суду та представлення інтересів здійснював безпосередньо позивач; - незмінність основної правової позиції сторін у судах різних інстанцій; - значний досвід позивача у сфері права; - істотне перевищення заявленої суми порівняно з попереднім орієнтовним розрахунком.
У сукупності зазначені обставини свідчать про те, що правнича допомога у цій справі була необхідною та фактично наданою, однак заявлена до компенсації сума підлягає зменшенню.
З огляду на наведене суд вважає, що 60 000,00 грн є розумним, справедливим та співмірним розміром витрат на професійну правничу допомогу, який відповідає фактичному обсягу правничої роботи у цій справі та може бути покладений на відповідача.
Визначаючи саме такий розмір, суд виходить із необхідності дотримання балансу між правом позивача на компенсацію фактично понесених та необхідних витрат і недопущенням покладення на відповідача надмірного тягаря у вигляді витрат, які за своїм розміром не відповідають критеріям співмірності.
При цьому визначення судом суми 60 000,00 грн не означає висновку про те, що інші зазначені в акті роботи адвокатом не виконувалися або не мали жодного зв`язку зі справою. Зменшення стосується виключно тієї частини витрат, яка, на переконання суду, з урахуванням усіх установлених обставин не підлягає покладенню на іншу сторону.
Щодо вимоги про розподіл судових витрат у частині судового збору суд зазначає таке.
Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 у зв`язку з розглядом справи судами різних інстанцій сплачено судовий збір у загальному розмірі 4 831,20 грн, з яких у суді першої інстанції - 1 073,60 грн, за подання апеляційної скарги - 1 610,40 грн, за подання касаційної скарги - 2 147,20 грн.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Щодо судового збору, сплаченого при зверненні до суду першої інстанції, з огляду на часткове задоволення позову ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору підлягають відшкодуванню пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Зокрема, вимогу про відшкодування моральної шкоди задоволено у розмірі 1 000,00 грн із заявлених 35 000,00 грн, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору, сплаченого при зверненні до суду першої інстанції, у розмірі 30,67 грн (1 073,60 грн ? 1 000,00 грн / 35 000,00 грн).
Разом із тим суд враховує результати перегляду справи судами апеляційної та касаційної інстанцій. Оскільки за подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 1 610,40 грн, а апеляційну скаргу задоволено, зазначена сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.
Також за подання касаційної скарги ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 2 147,20 грн. З огляду на те, що касаційну скаргу позивача задоволено, зазначена сума судового збору також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.
Таким чином, загальний розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 3 788,27 грн (30,67 грн + 1 610,40 грн + 2 147,20 грн).
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 133, 134, 137, 141, 270 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Заяву - задовольнити частково.
Стягнути з Державного підприємства «ЦИФРОВЕ» (ЄДРПОУ 31032378, 01133, м. Київ, бульв. Лесі Українки, 26) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу у розмірі 60000 грн. 
Стягнути з Державного підприємства «ЦИФРОВЕ» (ЄДРПОУ 31032378, 01133, м. Київ, бульв. Лесі Українки, 26) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 3788,27 грн.
В іншій частині заяви - відмовити.
Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя         І. А. Усатова