Справа № 132/1680/26
Провадження № 2/132/1285/26 
РІШЕННЯ 
Іменем України

"04" вересня 2026 р. Калинівський районний суд Вінницької області
в складі: головуючого Аліменко Ю.О.
секретаря Безулої К.В. 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в місті Калинівка цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі - позивач) звернулося до суду, через свого представника Шкапенка О.В., із вищевказаним позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 07.12.2025, відповідач уклав з Банком кредитний договір AВН0СТ155101765092110228, щодо надання останньому кредиту в розмірі 50 100,00 грн. строком на 12 місяців (тобто до 06.12.2026 року) зі сплатою процентів у розмірі 75,00% щорічно та комісії в розмірі 0.00 грн. Кредитний договір складається із Заяви Клієнта та Графіку погашення кредиту. Банк свій обов`язок виконав повністю, надав позичальнику кредит згідно до умов кредитного договору. У відповідності до п.п. 3-5 Кредитного договору (Заяви клієнта, далі - кредитний договір), ліміт цього договору: 50 100,00 грн. на поповнення обігових коштів зі строком повернення до 06.12.2026, терміном на 12 місяців. Згідно до п. 6 Кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує проценти у розмірі 75,00% річних. Відповідно до п. 7 позичальник сплачує Банку комісію в розмірі 0.00 грн.
Станом на 15.05.2026 року заборгованість відповідача за даним кредитним договором складала суму в розмірі 59 282,30 грн., яка складається з: 47 221,21 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 11 176,86 грн. - загальний залишок заборгованості за процентами, 884,23 грн. – загальний залишок заборгованості за пенею, які у добровільному порядку не погашено, що послугувало підставою звернення позивача до суду із даним позовом. 
Ухвалою від 25.05.2026 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення сторін, заперечення проти чого від них не надійшло.
Правом подати відзив на позов або будь-які заперечення щодо змісту і вимог позовної заяви відповідач не скористався. Копія ухвали про відкриття провадження в цій справі судом направлялася за зареєстрованим місцем проживання відповідача, однак поштовий конверт повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній». Повідомлення відповідача про розгляд справи здійснювалося також через оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України.
Згідно з постановою Верховного Суду від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 надіслання листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб говорити про належне повідомлення, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю суду.
Дослідивши матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що 07.12.2025 ОСОБА_1 підписав та подав АТ «Акцент-Банк» заяву про надання послуги «Швидка готівка» AВН0СТ155101765092110228, а саме кредиту в розмірі 50 100,00 грн. Кредитний договір складається із Заяви Клієнта, Графіку погашення кредиту та Паспорта споживчого кредиту «Швидка готівка».
У відповідності до п.п. 2-5 Кредитного договору ліміт цього договору: 50 100,00 грн., строком на 12 місяців зі строком повернення до 06.12.2026 року включно.
Згідно п. 6 Кредитного договору, за користування кредитом Позичальник сплачує проценти у розмірі 75% річних. Розмір щомісячного платежу 6083,44 грн. (п. 8 Кредитного договору) .
Відповідно до п. 9 Кредитного договору платіжна картка, що є доступом до поточного рахунку, на який зараховується сума кредиту - 4323347320489682.
Укладення кредитного договору AВН0СТ155101765092110228 від 07.12.2025 підтверджено відповідачем простим електронним підписом за ідентифікатором.
Банк свій обов`язок виконав повністю, надав позичальнику кредит згідно до умов кредитного договору.
На підтвердження обставин щодо передачі грошових коштів відповідачеві та користування ними до позову додано меморіальний ордер №TR.51647037.28634.65455 від 07.12.2025 про надання кредиту в розмірі 50 100,00 грн., виписку по кредиту станом на 15.05.2026 та виписку по картці.
З наданого розрахунку заборгованості, якими позивач обґрунтовує свої вимоги вбачається, що ОСОБА_1 було встановлено процентну ставку 75% річних, станом на 15.05.2026 відповідач допустив заборгованість за вказаним кредитом, яка складає 59 282,30 грн., з яких: 47 221,21 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 11 176,86 грн. - загальний залишок заборгованості за процентами, 884,23 грн. – загальний залишок заборгованості за пенею, яку в добровільному порядку відповідачем не погашено.
Таким чином між позивачем та відповідачем виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Відповідно до статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Закон України «Про електронну комерцію» (далі - Закон) визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частин сьомої, дванадцятої статті 11 Закону, електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному статтею 12 цього Закону порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «;Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з метою отримання кредиту підписав кредитний договір AВН0СТ155101765092110228 від 07.12.2025 шляхом підтвердження 07.12.2025 простим електронним підписом.
Відтак, суд вважає встановленим той факт, що між АТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування грошові кошти на умовах їх повернення.
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Враховуючи те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку відповідачем не повернуті, а також зважаючи на вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а відтак суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Суд вважає, що позивачем було надано належні та допустимі докази стосовно надання банком кредитних коштів клієнту, отримання і використання таких коштів клієнтом.
Аналізуючи зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору AВН0СТ155101765092110228 від 07.12.2025 із відповідачем, який безпосередньо підписаний позичальником, а також доведено порушення (прострочення) відповідачем взятих на себе зобов`язань, відповідач у повному обсязі отримав інформацію про умови кредитування, був ознайомлений з порядком повернення кредиту та інших платежів, а тому право кредитора на повернення кредитних коштів є порушеним.
Суд погоджується із розрахунком заборгованості відповідача наданої позивачем за кредитним договором AВН0СТ155101765092110228 від 07.12.2025 стосовно заборгованості відповідача за наданим кредитом та процентами.
Щодо позовної вимоги про стягнення пені в розмірі 884,23 грн, суд дійшов висновку про відмову в її задоволенні, виходячи з наступного.
Відповідно до положень частини четвертої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про споживчий кредит будь-які збори, відсотки, комісії, платежі за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, положення кредитного договору про сплату позичальником щомісячної комісії за обслуговування кредиту та супровідні послуги, які фактично є складовою кредитної діяльності самого кредитора і не несуть самостійної споживчої цінності для позичальника, є несправедливими та нікчемними в силу положень Закону України «Про захист прав споживачів». Позивачем не доведено правомірності та економічної обґрунтованості встановлення плати за вказану пеню як окремої самостійної послуги, замовленої споживачем, у зв`язку з чим у задоволенні позову в частині стягнення пені у розмірі 884,23 грн слід відмовити.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 622,73 грн.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 279, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (код ЄДРПОУ 14360080, 49074, м. Дніпро, вул. Батумська, 11) заборгованість за кредитним договором AВН0СТ155101765092110228 від 07.12.2025 року на загальну суму 58 398,07 грн., яка складається з наступного: 47 221,21 грн. - заборгованість за кредитом; 11176,86 грн. - заборгованість по відсоткам.
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» витрати по сплаті судового збору у сумі 2 622,73 грн. 
Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354, ст. 355 ЦПК України).
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).
У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 268 ЦПК України).

Суддя: