ЄУН 211/1998/26
Номер провадження 2/211/3363/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

05 серпня 2026 року  Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
за головуванням судді Гонтар А.Л.
з участю секретаря судового засідання Блінової Д.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженої відповідальністю "Він фінанс" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат,

У С Т А Н О В И В:

представник позивача товариства з обмеженої відповідальністю "Він фінанс" звернувся 26 лютого 2026 року до Довгинцівського районного суда із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 22 листопада 2007 року АКБ "ТАС-Комерцбанк" та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №0308/1107/88-500. Задля зебезпечення зобов`язань за кредитним договором 22.11.2007 року між АКБ "ТАС-Комерцбанк" та ОСОБА_2 укладено договір поруки.
На підставі рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 серпня 2013 року з відповідачів стягнута на користь ПАТ «Дельта банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 91088,71 грн.
Виконавчі листи у справі перебували в органах виконавчої служби. Рішення фактично виконано 04.02.2020 року.
18.01.2019 року між ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" та ПАТ "Дельта банк" укладено договір купівлі-продажу права вимоги. В подальшому ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" перейменовано в ТОВ "Він Фінанс".
У зв`язку з цим позивач вважає, що має право на отримання сум, передбачених у ст. 625 ЦК України, які він нарахував за період з 12 березня 2017 року по 31 грудня 2017 року в загальному розмірі 4945,04 грн, з них: 872,42 грн - 3 % річних, 4072,62 грн - інфляційні втрати.
Позивач просив суд стягнути з відповідачів зазначені суми, а також покласти на них судові витрати.
06 травня 2026 року прийнято до провадження та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у їх відсутність,просить позовні вимоги задовольнити.
Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали суду відзив, в якому просили відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вони повністю сплатили суму заборгованості.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Фактичні обставини, які встановив суд.
22.11.2007 року між ПАТ «Сведбанк» (що є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк») та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір за № 0308/1107/88-500. Відповідно до умов цього договору позивач зобов`язується надати кредит відповідачу у розмірі 14200,00 доларів США з розрахунку 11,9% річних за користування кредитом на строк з 22.11.2007 року по 21.11.2017 рік.
25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Сведбанк» передав (відступив) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за даним кредитним договором.
Відповідно до п.3.1. кредитного договору відповідач ОСОБА_1 зобов`язувалась погасити заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів на позичковий рахунок щомісяця, через касу банка згідно додатку № 1.
Виконання відповідачем ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором забезпечується порукою відповідно до укладеного Договору поруки № 0308/1107/88-500-Р-1 від 13.11.2009 р. між ПАТ «Сведбанк» (правонаступник АКБ «ТАС-Комерцбанк») та відповідачем ОСОБА_2 , згідно з яким ОСОБА_2 поручається перед банком за виконання відповідачем ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором.
На підставі рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 серпня 2013 року стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства " Дельта Банк " заборгованість за кредитом - 83 473 (вісімдесят три тисячі чотириста сімдесят три) грн.. 06 коп.; заборгованість по відсоткам - 7 615 (сім тисяч шістсот п`ятнадцять) грн.. 65 коп., а всього - 91 088 (дев`яносто одну тисячу вісімдесят вісім ) грн. 71 коп.
Виконавчі листи перебували на виконанні в органах виконавчої служби, решення фактично виконано 04 лютого 202 року.
18.01.2019 року між ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" та ПАТ "Дельта банк" укладено договір купівлі-продажу права вимоги. В подальшому ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" перейменовано в ТОВ "Він Фінанс".
Внаслідок невиконання відповідачами рішення суду позивач за період з 12.03.2017 по 31.12.2017 року (включно) здійснив нарахування інфляційних втрат у сумі 4072,62 грн та 3% річних в розмірі 872,42 грн.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини (ч. 2 ст. 11 ЦК України).
Згідно з ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України).
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно із ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Правовий аналіз статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18 (провадження № 12-302гс18).
У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 05 липня 2019 року у справі №905/600/18 зроблено правовий висновок про те, що, враховуючи положення частини другої статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також 3 % річних є правом кредитора, яким він наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.
Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року в справі №127/15672/16.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18 зазначено, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання; наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.
У постанові Верховного Суду від 07 серпня 2023 року у справі №752/9858/21 зазначено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, навіть за умови відмови суду про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржницю від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених статтею 625 ЦК України.
Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Аналізуючи спірні правовідносини в контексті зазначених норм права, судом встановлено, що з відповідачів рішенням суду стягнуто заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Рішення суду у повному обсязі не виконано. На підставі договору факторингу позивач набув право вимоги до відповідачів.
При вирішенні питання про доцільність задоволення позовних вимог суд бере до уваги висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 31 липня 2024 року у справі № 161/11703/22 (61-11958св23).
Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).
За змістом частини другої статті 625 ЦК України три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.
Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю правовою природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні трьох процентів річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором.
З огляду на наведене, три проценти річних, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, підлягають застосуванню до порушеного грошового зобов`язання, складовою якого є, зокрема нараховані проценти за користування коштами, строки сплати яких визначено договором.
У вищезазначеній постанові Верховним Судом також зроблено висновок щодо трансформації договірних правовідносини у зобов`язальні, пов`язані зі стягненням грошових коштів на підставі рішення суду, невиконання якого зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України, у зв`язку з чим 3 % річних та інфляційні повинні нараховуватися на загальну суму, стягнуту судом, з урахуванням судового збору.
Суд вважає, що позивач довів наявність у нього права на стягнення відповідно до статті 625 ЦК України трьох процентів річних та інфляційних втрат унаслідок прострочення виконання відповідачами грошового зобов`язання, що виникло на підставі рішення суду.
Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц зазначила, що передбачене ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника.
Зобов`язання, яке виникло між сторонами, є грошовим. Матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачами рішення суду. Інших підстав, що б свідчили про припинення між сторонами грошового зобов`язання, судом не встановлено.
Однак, суд встановив, що 11 червня 2026 року відповідачі оплатили заборгованість позивачу у сумі 4945,04 грн, що підтверджує відповідна квитанція.
Отже у стягненні заборгованості у сумі 4945,04 грн позивачу потрібно відмовити.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем під час звернення до суду було сплачено судовий збір в розмірі 3028 грн.
Згідно із ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
До початку розгляду справи по суті відповідачі сплатили повністю заборгованість, тим самим визнавши позовні вимоги, з цього виходить, що судом вирішується питання про повернення 50% від суми сплаченого судового збору, а саме, 1514 грн., та стягнення з відповідача частини судового збору у зв`язку з визнанням позову у розмірі 1514 грн.
На підставі ст.ст. 13, 81, 89, ч.1 ст.141, 263, 265, 274-279 ЦПК України, суд
В И Р І ШИ В :

у задоволенні позову Товариства з обмеженої відповідальністю "ВІН фінанс" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовити. 
Стягнути з  ОСОБА_2  (народився   ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП  НОМЕР_1 , зареєстрований  за адресою:         АДРЕСА_1 ) на користь  Товариства з обмеженої відповідальністю "ВІН фінанс" (код ЄДРПОУ 38750239 п/р НОМЕР_2 в АТ "Сенс банк" МФО 300346, адреса 04112 м. Київ вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд 8) судові витрати у сумі 757 (сімсот п`ятдесят сім) гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 ( народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженої відповідальністю "ВІН фінанс" (код ЄДРПОУ 38750239 п/р НОМЕР_2 в АТ "Сенс банк" МФО 300346, адреса 04112 м. Київ вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд 8) судові витрати у сумі 757 (сімсот п`ятдесят сім) гривень..
Повернути  Товариству з обмеженої відповідальністю "ВІН фінанс" (код ЄДРПОУ 38750239 п/р НОМЕР_2 в АТ "Сенс банк" МФО 300346, адреса 04112 м. Київ вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд 8)  з Державного бюджету 50 відсотків від суми сплаченого судового збору згідно з квитанцією до платіжною інструкції №284012897 від 20 серпня 2025  року, а саме, в розмірі 1514 (тисячу п`ятсот чотирнадцять) гривень
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Дата повного судового рішення 06 серпня 2026 року.

Суддя          А.Л.Гонтар