ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
03 вересня 2026 року справа №200/1142/26 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Гайдара А.В., Пивовар І. В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 травня 2026 р. у справі № 200/1142/26 (головуючий І інстанції Смагар С.В.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі – відповідач, ВЧ), в якій просив: 
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди в розмірі 1 млн. гривень, передбаченої пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153 “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану”;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду в розмірі 1 млн. гривень, передбачену пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153 “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану” за кодом економічної класифікації видатків 2112 “Грошове забезпечення військовослужбовців”.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 04 травня 2026 року задоволено частково позов, а саме суд:
Визнав протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , що полягають у відмові нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду в розмірі 1 млн. гривень, передбачену пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153 “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану”.
Зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) одноразову грошову винагороду в розмірі 1 млн. гривень, передбачену пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153 “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану”. 
В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовив.
Відповідач, не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні в позовних вимогах у повному обсязі.
В обґрунтування скарги зазначає, що згідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.06.2019 № 141 ОСОБА_1 відповідно ст.20 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» прийнято на військову службу за контрактом з 24.06.2019,а саме до введення воєнного стану в Україні 24.02.2022. В подальшому контракт було подовжено.
Тобто ОСОБА_1 був прийнятий на військову службу до введення воєнного стану в Україні 24.02.2022 (період початку служби складає з 24.06.2019).
З урахуванням вказаного, комісією з виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 обґрунтовано 28.10.2025 прийнято рішення про відмову у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду у розмірі 1 млн. гривень відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025.
Від позивача надійшов відзив на скаргу.
Вважає правомірним висновок суду, що перебування позивача станом на 24.02.2022 на військовій службі не впливає на набуття права на отримання одноразової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 153, оскільки як в редакції на момент її прийняття, так і в подальшому в редакції внесених до неї змін, вказана Постанова не містить таких умов та/або обмежень у виплаті спірної грошової винагороди щодо осіб, які до введення на території України воєнного стану вже проходили військову службу, а в подальшому під час воєнного стану, перебуваючи на військовій службі продовжили дію контракту про проходження військової служби.
За таких обставин доводи відповідача про те, що на позивача не поширюються положення норм Постанови №153, оскільки він, як військовослужбовець за контрактом, який станом на 24.02.2022 вже перебував на військовій службі, колегією суддів не прийнято до уваги.
Погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що тлумачення абзацу 4 пункту 4 Постанови № 153 у значенні на якому наполягає відповідач, тобто лише відносно певних осіб (військовослужбовців), буде дискримінаційним відносно осіб, які уклали контракт про проходження військової служби у віці до 25 років та продовжили військову службу при настанні обставин, визначених Постановою № 153.
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
Позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , старший сержант Національної гвардії України, проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 ., є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 від 25.03.2020. 
Відповідно до інформації зазначеній у послужному списку старшого сержанта ОСОБА_1 : позивач прийнятий на військову службу до Національної гвардії України за контрактом з 24.06.2019р. З 24.09.2019р. по 30.08.2019р. проходив службу на посаді стрільця 2 відділення 1 взводу спеціального призначення 2 роти спеціального призначення батальйону спеціального призначення 15 полк ІНФОРМАЦІЯ_2 в/ч НОМЕР_1 . З 30.08.2019р. по 09.12.2019р. проходив службу на посаді старшого механіка водія 1 відділення 1 взводу спеціального призначення 2 роти спеціального призначення батальйону спеціального призначення 15 полк ІНФОРМАЦІЯ_2 в/ч НОМЕР_1 . З 09.12.2019р. по 16.07.2021р. проходив службу на посаді стрілець 2 відділення 2 взводу спеціального призначення 2 роти спеціального призначення батальйону спеціального призначення БСП “ ІНФОРМАЦІЯ_3 ” 15 полк ІНФОРМАЦІЯ_2 в/ч НОМЕР_1 . З 16.07.2021р. по 23.01.2023р. проходив військову службу на посаді командира гранатомета 2 протитанкового відділення взводу вогневої підтримки батальйону спеціального призначення “ ІНФОРМАЦІЯ_3 ” ІНФОРМАЦІЯ_4 в/ч НОМЕР_1 . 16.07.2021р. призначений на вищу посаду в порядку просування по службі. Укладено новий контракт про проходження військової служби в Національній гвардії України строком на 3 (три) роки. З 23.01.2023р. по 16.02.2024р. головний сержант – командир відділення взводу управління командира батальйону мінометної батареї БСП “ ІНФОРМАЦІЯ_3 ” ІНФОРМАЦІЯ_4 в/ч НОМЕР_1 . З 16.02.2024р. по 12.04.2024р. командир відділення підвозу 1 мінометного взводу 1 мінометної батареї батальйону спеціального призначення “ ІНФОРМАЦІЯ_3 ” ІНФОРМАЦІЯ_5 в/ч НОМЕР_1 . З 12.04.2024р. технік реактивної артилерійської батареї ІНФОРМАЦІЯ_5 в/ч НОМЕР_1 .
Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 від 02.07.2024 № 199, продовжено дію контракту про проходження військової служби техніка реактивної артилерійської батареї сержанта ОСОБА_1 (Г-058333), з 16 липня 2024 року до оголошення демобілізації.
Згідно інформації з Довідки про участь особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення № 40/35/10/1-2150 від 03.06.2025р. старший сержант ОСОБА_1 дійсно з 19.08.2019р. по 27.10.2019р., з 12.11.2019р. по 13.09.2020р., з 14.10.2020р. по 29.11.2020р., з 01.12.2020р. по 12.04.2021р., з 26.06.2021р. по 10.09.2021р., з 30.09.2021р. по 31.10.2021р., з 01.12.2021р. по 23.02.2022р. безпосередньо брав участь у здійсненні заходів із забезпечення Національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганських областях, забезпечення їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів в м. Слов`янськ Донецької області. 
Згідно інформації з Довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України №40/35/10/1-2151 від 03.06.2025р. ОСОБА_1 дійсно з 24.02.2022р. по 31.07.2022р., з 08.08.2022р. по 11.12.2022р., з 22.12.2022р. по 31.01.2023р., з 20.07.2023р. по 02.08.2023р., з 16.10.2023р. по 22.11.2023р., з 16.12.2023р. по 27.02.2024р., з 01.08.2024р. по 02.08.2024р. брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
Позивач прийнятий на військову службу за контрактом до НГУ 24.06.2019р. у віці 19 років. В подальшому 16.07.2021р. уклав новий контракт про проходження військової служби в складі Національної гвардії України вже у віці 21 рік строком на три роки. Згідно Витягу з Наказу командира в/ч №199 від 02.07.2024р. дія контракту була продовжена до періоду демобілізації вже під час дії воєнного стану. Станом на день продовження дії контракту та на день прийняття Постанови КМУ №153 від 11 лютого 2025 року позивачу було 24 роки. 
22.10.2025 позивач звернувся з рапортом про виплату одноразової грошової допомоги за тривалість проходження служби в бойових умовах відповідно до постанови КМУ від 11.02.2025р. № 153. Згідно Витягу з протоколу № 3 засідання комісії з виплати одноразової грошової винагороди військовослужбовцям частини на період дії воєнного стану від 28.10.2025р. комісія постановила висновок про те, що ОСОБА_1 не має права на отримання одноразової грошової винагороди у зв`язку з укладенням контракту до моменту оголошення військового стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022р. № 64.
Позивач не притягався до кримінальної відповідальності та/або адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення, або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, що не заперечується відповідачем та підтверджується витягом. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Згідно зі статтею 67 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 № 64/2022, який затверджено Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан, який триває й до теперішнього часу.
Основним Законом, що відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року (далі - Закон № 2011-ХІІ).
Зі змісту пункту 1 частини 1 статті 3 Закону № 2011-ХІІ вбачається, що дія цього Закону поширюється на: військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.
На підставі статті 1 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон № 2232, у редакції, чинній на час спірних правовідносин) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає, зокрема,: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби.
Відповідно до частини 2 статті 2 Закону № 2232 проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом.
Згідно з частиною 6 статті 2 Закону № 2232 передбачені види військової служби, зокрема, базова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу.
Як визначено частиною 7 статті 2 Закону № 2232 базову військову службу громадяни України проходять відповідно до законів України у Збройних Силах України та інших військових формуваннях з метою здобуття військово-облікової спеціальності, набуття практичних навичок і умінь для збройного захисту Вітчизни.
На підставі частини 1 статті 4 Закону № 2232 Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом:
призову (направлення) громадян України на військову службу;
прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Згідно з частиною 2 статті 15 Закону № 2232 громадяни України, які перебувають на військовому обліку призовників, у добровільному порядку можуть бути прийняті на військову службу за контрактом на умовах, передбачених частиною першою статті 20 цього Закону, та в порядку, визначеному положеннями про проходження військової служби громадянами України.
11 лютого 2025 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 153 Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану, якою затверджено Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану (далі - Постанова № 153, у редакції від 08.04.2025)
Пунктом 2 Постанови № 153 затверджено Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану (далі Порядок № 153).
Відповідно до пункту 3 Постанови № 153: 
1) учасниками експериментального проекту є: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу; Збройні Сили; Національна гвардія; Державна прикордонна служба; Міністерство оборони; Міністерство внутрішніх справ; військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби; 
2) координатором експериментального проекту є Міністерство оборони; 
3) фінансування експериментального проекту здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.
Разом із тим, як роз`ясненням департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України від 04.06.2025, так і окремим дорученням Міністра оборони України від 20.02.2025 № 999/уд визначено, що постановою № 153 передбачено виплату двох окремих видів винагороди:
-одноразову грошову допомогу після укладення контракту на проходження військової служби у ЗСУ на посадах рядового складу;
-одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах.
Згідно пункту 4 Постанови № 153 установлено, що:
громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони притягувалися до кримінальної відповідальності, два або більше разів притягувалися до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується;
виплата винагороди здійснюється також військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які відповідають вимогам щодо виплати винагороди, зазначеним в абзаці другому цього пункту, та:
були прийняті на військову службу за контрактом під час воєнного стану, з числа осіб, які проходили строкову військову службу;
проходили військову службу і були атестовані до присвоєння первинного офіцерського звання офіцерського складу “молодший лейтенант”;
проходили військову службу, мали спеціальні звання або класні чини та були переатестовані до присвоєння офіцерського звання.
Міністерством оборони України на виконання Постанови № 153 було прийнято окреме доручення № 5601/уд від 26.09.2025, пунктом 4 якого установлено проводити виплату винагороди військовослужбовцям, які після 13.02.2025 були звільнені з військової служби та виключені зі списків особового складу військових частин (установ) і не отримали належну їм винагороду, шляхом внесення змін до наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу частини на підставі повідомлення (довідки) про проведення попередньої перевірки та оформлених належним чином підтверджуючих документів.
Аналізуючи зміст абзацу другого пункту 4 Постанови № 153 колегія суддів дійшла висновку, що реалізація права на отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 1000000 грн можлива за таких умов:
- до 13.02.2025 особу у віці до 25 років, призвано на військову службу під час воєнного стану;
- станом на 13.02.2025 особа проходила військову службу;
- до 13.02.2025 року особа брала безпосередню участь у бойових діях не менше шести місяців.
Отже, для отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 1000000 грн станом на 13 лютого 2025 року мають існувати одночасно усі три обов`язкові умови.
Матеріали справи свідчать, що позивач первісно уклав контракт 24.06.2019.
16.07.2021р. призначений на вищу посаду в порядку просування по службі та укладено новий контракт про проходження військової служби в Національній гвардії України строком на 3 (три) роки.
Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 від 02.07.2024 № 199, продовжено дію контракту про проходження військової служби техніка реактивної артилерійської батареї сержанта ОСОБА_1 (Г-058333), з 16 липня 2024 року до оголошення демобілізації.
Колегія суддів наголошує, що для виникнення у особи права на одноразову грошову виплату, передбачену пунктом 4 Постанови № 153, така особа має відповідати обов`язковим умовам (критеріям) для виплати одноразової грошової винагороди.
Одним з правових наслідків закінчення строку контракту про проходження військової служби за загальним правилом (у мирний час) є звільнення з військової служби (пп “а” п. 1 ч. 5 ст. 26 Закону № 2232-XII).
Пункт 4 Постанови № 153, однією із ознак відповідності її вимогам визначає факт прийняття чи призову на військову службу під час дії воєнного стану, при цьому будь-яких застережень щодо повторного прийняття не міститься.
Оскільки в Україні з 24.02.2022 введено воєнний стан, то контракт позивача, у зв`язку із законодавчими змінами продовжено в односторонньому порядку Державою, що оформлено новим наказом по стройовій частині відповідно до п. 12 Положення №1153/2008. 
Фактично між сторонами відбулася зміна суттєвих умов договору, що по суті є новою угодою (за відсутності обопільної згоди сторін на пролонгацію), а тому у цьому випадку наявні підстави стверджувати саме про укладення нового контракту про проходження військової служби на новий строк.
Перебування позивача станом на 24.02.2022 на військовій службі не впливає на набуття права на отримання одноразової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 153, оскільки як в редакції на момент її прийняття, так і в подальшому в редакції внесених до неї змін, вказана Постанова не містить таких умов та/або обмежень у виплаті спірної грошової винагороди щодо осіб, які до введення на території України воєнного стану вже проходили військову службу, а в подальшому під час воєнного стану, перебуваючи на військовій службі продовжили дію контракту про проходження військової служби. 
Крім того суд звертає увагу, що станом на день продовження дії контракту та на день прийняття Постанови КМУ №153 від 11 лютого 2025 року позивачу не виповнилось 25 років, що також є одним із основних критеріїв виплати одноразової грошової виплати. 
За таких обставин доводи відповідача про те, що на позивача не поширюються положення норм Постанови №153, оскільки він, як військовослужбовець за контрактом, який станом на 24.02.2022 вже перебував на військовій службі, колегією суддів не прийнято до уваги.
Враховуючи встановлені судом обставини у справі та зазначені норми права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні, тому, при таких обставинах, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 травня 2026 р. у справі № 200/1142/26 - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 травня 2026 р. у справі № 200/1142/26 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено 03 вересня 2026 року.

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв 

Судді А.В. Гайдар

І.В. Пивовар