Справа№ 953/4270/26 
н/п 3/953/932/26 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

"21" липня 2026 р. Суддя Київського районного суду м. Харкова Губська Я.В., розглянувши матеріал, що надійшов з Управління патрульної поліції в Харківській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянки України, тимчасово не працюючої, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 
-за ч.1 ст.130 КУпАП,
ВСТАНОВИВ: 
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №623785 від 25.03.2026 вказано, що 25.03.2026 за адресою: м. Харків, вул.Шевченка, 220 водійка ОСОБА_1 керувала тз ВMW X5, д.н.з. НОМЕР_2 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, звужені зіниці очей, які не реагують на світло. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку в закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОКНЛ водій відмовилася, чим порушила вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.
Представник ОСОБА_1 адвокат Перепелиця С.І. подав через систему «Електронний суд» заперечення, в яких вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а протокол серії ЕПР1 № 623785 від 25.03.2026 року є незаконним та необґрунтованим, оскільки  у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено лише перелік ознак наркотичного сп`яніння («тремтіння пальців рук», «поведінка, що не відповідає обстановці», «зіниці, які не реагують на світло»), однак не наведено жодних відомостей про спосіб їх встановлення. Не зазначено, за яких умов проводився візуальний огляд, чи використовувалося будь-яке джерело світла для перевірки реакції зіниць, яким чином оцінювалася «поведінка, що не відповідає обстановці», у чому саме така поведінка проявлялася та які конкретні дії особи були підставою для такого висновку. Матеріали справи не містять жодного відеозапису, на якому було б зафіксовано безпосереднє спілкування працівників поліції з водієм, проведення ними візуального огляду, встановлення ознак наркотичного сп`яніння, висунення законної вимоги про проходження медичного огляду та реакцію особи на таку вимогу. Сам по собі запис у протоколі про адміністративне правопорушення не є безумовним доказом існування таких ознак, оскільки не містить опису способу їх виявлення та не підтверджений жодним об`єктивним доказом. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували дотримання працівниками поліції процедури направлення ОСОБА_1 на медичний огляд відповідно до вимог статті 266 КУпАП та Інструкції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015. ОСОБА_1 не було повідомлено підстави направлення до закладу охорони здоров`я, не було належним чином роз`яснено зміст запропонованої процесуальної дії. ОСОБА_1 самостійно звернулась до медичного закладу та пройшла обстеження на визначення наявності в сечі алкоголю та наркотичних речовин. 25.03.2026 року о 14:23 було отримані результати про те, що в сечі ОСОБА_1 алкоголю не виявлено. Також було отримано результати дослідження про відсутність наркотичних речовин в сечі ОСОБА_1 . Після проведення вказаних досліджень ОСОБА_1 було зупинено працівниками патрульної поліції які, не зважаючи на попередні події, повторно направили її для проходження медичного огляду до Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласний клінічний наркологічний центр». 25.03.2026 року о 16:30 год в присутності ст. лейтенанта поліції Холенко М. М. було проведено огляд ОСОБА_1 на стан наркотичного та алкогольного сп`яніння, за результатами якого наркотичного або алкогольного сп`яніння не виявлено, про що складено висновок № 704 від 25.03.2026. Таким чином представник ОСОБА_1 адвокат Перепелиця С.І. вказує про відсутність об`єктивної сторони правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП та просили проводити розгляд справи за їх відсутності.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст.247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283,284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Відповідно до вимог статей 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення,поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.
Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, що передбачено п.2.5 Правил дорожнього руху України.
Порядок проходження огляду осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції закріплено у ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015№ 1452/735 (далі - Інструкція №1452/735).
Таким чином, статтею 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858, встановлений чіткий алгоритм дій щодо проведення огляду водія на стан алкогольного ( іншого ) сп`яніння і оформлення його результатів.
Згідно п. 5 розділу II Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 № 1026, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.01.2019 за № 28/32999, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.
Відповідно до п. 1 розділу VII Інструкції, під час виконання своїх повноважень поліцейським забороняються: 1) самовільне видалення відеозаписів з носіїв відеозапису, заміна цих носіїв, зміна їх системної дати та часу; 2) примусове виключення відеореєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб; 3) перешкоджання здійсненню фото - і кінозйомки, відеозапису; 4) використання носіїв відеозапису у випадках, не пов`язаних із здійсненням ними повноважень поліції; 5) копіювання, передання інформації з відповідних носіїв стороннім особам.
Згідно п. 2 розділу VII Інструкції, поліцейський забезпечує належне виконання вимог цієї Інструкції.
Згідно ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у встановленому законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність або відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно п. 7 розділу I «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року, «У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення у відповідність до ст. 266 КУпАП».
Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, які пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи».
Згідно ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. 
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 23-рп/2010 від 22 грудня 2010 року у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень ч. 1 ст. 14-1 КУпАП, хоча вищезазначена справа і стосується адміністративної відповідальності в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, проте в п. п. 4 і 4.1. Конституційний Суд України визнав, що презумпція невинуватості поширюється не тільки на кримінальні справи, але і на справи про адміністративні правопорушення.
А це означає, що підхід до доведення вини у цих справах, по суті справи, повинен бути таким же, як і у кримінальних провадженнях.
Винність особи у вчиненні адміністративного правопорушення повинна бути доведена з вичерпною повнотою поряд з конституційним положенням про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, вважається невинною доти, поки протилежне не буде доведене і зафіксовано в установленому законом порядку.
Згідно з п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Європейський суд з прав людини у п. 77 Рішення у справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» (Barbera, Messegue and Jabardo v. Spain) від 06 грудня 1988 року звернув увагу, що зміст принципу презумпції невинуватості, який закріплено п. 2 ст. 6 Конвенції, вимагає щоб тягар доведення покладався на сторону обвинувачення і будь-який сумнів тлумачився на користь обвинуваченого.
Під час розгляду справ про адміністративні правопорушення судам необхідно дотримуватися принципів диспозитивності, свободи в поданні учасниками справи суду доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, забезпечення права на захист, верховенства права, а також прецедентної практики Європейського суду з прав людини, спрямованої на додержання положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої стандарти та вимоги кримінального провадження поширюються на провадження у справах про адміністративні правопорушення ( справа "Надточій проти України" рішення від 15.05.2008 року, справа Озтюрк проти Німеччини " рішення від 21.02.1984 року, Маліге проти Франції рішення від 23.09.1998 року, Гурепко проти України від 08.04.2010 року).
Конституційний суд України в абзаці 2 п. 4 Рішення від 26.02.2019 р. № 1-р/2019 також вказав, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «IN DUBIO PRO REO», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості.
Згідно з вимогами ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
За змістом вимог ст. 256, ч. 1 ст. 257 КУпАП питання наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення суд вирішує лише в межах протоколу, складеного відносно конкретної особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є достатнім та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.
Судом під час вивчення всіх матеріалів справи встановлено, що дані в протоколі серії ЕПР1 №623785 від 25.03.2026, які оспорювалися особою, що притягається до відповідальності не є підтвердженими достатніми, належними та допустимими доказами. 
Зазначені матеріали справи не містять об`єктивних та повних даних про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП за обставин, які викладені в протоколі про адміністративне правоппорушення по подіях 25.03.2026 року. 
Також, судом враховано, що ОСОБА_1 надала суду висновок щодо результатів медичного огляду та результати лабораторних досліджень від 25.03.2026, згідно яких у водія ОСОБА_1 наркотичних речовин в організмі не виявлено. 
Судом було досліджено і диски з відеозаписами, долучені до матеріалів справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП на підтсвердження обставин, викладених у протоколі. 
Під час їх дослідження встановлено, що на зазначених носіях містяться відеофайли, які не стосуються обставин цієї справи та не підтверджують факт вчинення особою інкримінованого адміністративного правопорушення за ст. 130 КУпАП та подій, про які йдеться мова у протоколі про адміністративне правопорушення. 
За відсутності зазначеного відеозапису неможливо перевірити достовірність викладених у протоколі відомостей щодо наявності у особи ознак наркотичного сп*яніння, про які вказано у протоколі (тремтіння пальців рук, поведінки, що не відповідає обстановці, та відсутності реакції зіниць на світло) та наявність відмови у проходження наркотичного огляду у медичному закладі. 
Таким чином, долучені до матеріалів справи відеозаписи не можуть бути визнані належними та допустимими доказами у розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки не містять відомостей щодо обставин, які підлягають доказуванню у даному провадженні.
Суд зазначає, що лише складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно особи за ст. 130 КУпАП, за відсутності даних, які підтверджують обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопоршення, та наявністю даних, які їх спростовують, не може бути підставою для підтвердження наявності складу адміністративного правопорушення. 
На підставі правової позиції, висловленій Конституційним судом України у рішенні №12 від 20.11.2011, аналізом ст. 62 Конституції України "обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом" дає підстави для висновку, що обвинувачення у вчиненні злочину не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо. Тому протоколи складені з грубим порушення прав людини є недопустимим доказом та не може бути використаний як доказ винуватості.
Згідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У справах «Малофеева проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016, заява № 926/08) Європейський суд з прав людини, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення прав захисту (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має право захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
Тобто усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. 
Отже, суд, дослідивши всі надані матеріали справи та письмові докази, дійшов висновку, про відсутність доведеного у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст. 130, ст. ст. 9, 247, 268, 283-285 КпАП України,

П О С Т А Н О В И В :
Провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити, у зв`язку з відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з моменту її винесення. 
Постанова набирає чинність після закінчення 10-ти денного строку на її оскарження. 

Суддя –