ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 909/634/26	

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді (судді-доповідача) Прядко О.В.,
суддів: Рима Т. Я., Манюка П.Т.,
секретар судового засідання Слободянюк В.С.,

за участю представників:
від позивача не з`явився;
від відповідача Троян В.С. (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Болехівської міської ради Івано-Франківської області від 29.05.2026 вих.№38/04.1-08 (вх.№01-05/1723/26 від 29.05.2026)
на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 22.05.2026 (суддя Неверовська Л.М.)
у справі №909/634/26
за позовом Фермерського господарства "АСК"
до відповідача Болехівської міської ради Івано-Франківської області 
про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки від 22.03.2019 на той самий строк (сім років) та на тих самих умовах, що передбачені договором,

УСТАНОВИВ:

Рух справи, процесуальні дії в суді першої інстанції.
Фермерське господарство "АСК" (далі – ФК "АСК") звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Болехівської міської ради Івано-Франківської області (далі - Болехівська міська рада) про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки від 22.03.2019 на той самий строк (сім років) та на тих самих умовах, що передбачені договором.
Разом із позовною заявою від ФК "АСК" до суду надійшла заява про забезпечення позову від 19.05.2026 (вх.№ 9484/26 від 20.05.2026), у якій позивач просив вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти дії та приймати рішення, а також заборони державним реєстраторам вчиняти реєстрації дії щодо спірної земельної ділянки, визначені у цій заяві.
Заяву про забезпечення позову обґрунтовано тим, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити і навіть унеможливити ефективний захист та поновлення порушених прав заявника, за захистом яких здійснено звернення до суду, оскільки заявник не зможе поновити порушене право оренди на земельну ділянку.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття. 
Господарський суд Івано-Франківської області ухвалою від 22.05.2026 у справі №909/634/26 задовольнив заяву ФГ "АСК" про забезпечення позову від 19.05.2026 (вх.№9484/26 від 20.05.2026); вжив заходів забезпечення позову шляхом: 
- заборони Болехівській міській раді вчиняти будь-які дії (окрім укладення мирової угоди сторонами) щодо розпорядження, зміни цільового призначення та складу угідь, зміни конфігурації та меж, зміну кадастрового номеру, поділу чи об`єднання земельної ділянки кадастровий номер 2610292000:08:001:0125, загальною площею 18,3780 га, у тому числі 18,3780 га рілля (або її частини), та/або приймати рішення щодо розпорядження земельною ділянкою кадастровий номер кадастровий номер 2610292000:08:001:0125, загальною площею 18,3780 га, у тому числі 18,3780 га рілля (або її частини), або її частиною (в тому числі, але не виключно включення до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення комунальної власності для продажу права на них на земельних торгах, про здійснення поділу чи об`єднання земельної ділянки, про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою, про передачу у власність, про передачу в оренду чи інше користування, про продаж прав на земельних торгах, про зміну конфігурації, про зміну цільового призначення, про зміну кадастрового номера); 
- заборони державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно прав (в тому числі особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"), державним кадастровим реєстраторам органів Держгеокадастру вчиняти реєстраційні дії щодо земельної ділянки кадастровий номер 2610292000:08:001:0125, загальною площею 18,3780 га, у тому числі 18,3780 га рілля (або її частини).
Суд першої інстанції виходив із того, що вжиття запропонованих позивачем заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти конкретно визначені у заяві дії та приймати рішення, заборони державним реєстраторам вчиняти реєстраційні дії щодо спірної земельної ділянки унеможливить подальше її відчуження, поділ чи об`єднання, зміну конфігурації та реквізитів, чим гарантуватиме подальше виконання судового рішення у випадку задоволення позову.
За таких обставин, врахувавши наявність реальної загрози порушення інтересів ФГ "АСК" у разі невжиття відповідних заходів забезпечення стосовно предмета спору (спірної земельної ділянки), суд першої інстанції дійшов до висновку про наявність підстав для застосування запропонованих заявником заходів забезпечення позову, оскільки невжиття таких може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення порушених та оспорюваних прав та інтересів позивача щодо спірної земельної ділянки, за захистом яких фермерське господарство звернулося до суду, унеможливити виконання майбутнього судового рішення та позбавити позивача у справі ефективного захисту інтересів держави у межах одного судового провадження. 

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.
Не погодившись із ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 22.05.2026 у справі №909/634/26, Болехівська міська рада подала до Західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу від 29.05.2026, у якій просить скасувати вказану ухвалу повністю та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви ФГ "АСК" про забезпечення позову відмовити у повному обсязі.
Скаржник вважає, що дана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, без належного та повного з`ясування усіх обставин, що мають значення для правильного вирішення питання про забезпечення позову, без дотримання принципу співмірності та за відсутності належних правових підстав для застосування таких обмежувальних заходів. Суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, не надав жодної правової оцінки доводам відповідача та фактично залишив подані ним заперечення поза увагою, що свідчить про порушення принципів змагальності сторін та рівності учасників процесу.
Скаржник вказує на те, що позивач у своїй заяві посилається виключно на припущення щодо можливої ймовірності розпорядження земельною ділянкою відповідачем, однак не надає жодних доказів, які підтверджували б існування реальної загрози відчуження, передачі третім особам, поділу, об`єднання, зміни цільового призначення, конфігурації, виставлення на земельні торги чи вчинення інших дій щодо земельної ділянки з кадастровим номером 2610292000:08:001:0125. Позивач не довів існування реального, безпосереднього та об`єктивного ризику того, що Болехівська міська рада або інші уповноважені органи вчиняють чи мають намір до моменту вирішення спору по суті вчинити будь-які дії щодо спірної земельної ділянки, натомість саме лише припущення про можливість таких дій не може бути підставою для застосування заходів забезпечення позову. Понад те на момент звернення до суду відповідач не був позбавлений фактичного користування земельною ділянкою.
Також скаржник наголошує, що предметом цього спору є визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі, а не спір про право власності, витребування майна чи скасування реєстраційних дій. Отже, навіть у разі ухвалення рішення на користь позивача, таке рішення матиме правовстановлюючий характер і може бути виконане у передбаченому законом порядку без необхідності попереднього блокування повноважень органу місцевого самоврядування чи державних реєстраторів. Сам по собі факт існування спору щодо поновлення договору оренди не свідчить про неможливість чи ускладнення виконання майбутнього рішення суду. Натомість заявлені заходи спрямовані фактично на безпідставне блокування реалізації Болехівською міською радою повноважень щодо управління земельною ділянкою комунальної власності, а також створення позивачу процесуальної переваги у користуванні та фактичному розпорядженні земельною ділянкою та збереження за ним фактичного контролю над земельною ділянкою до вирішення спору по суті, що суперечить принципам змагальності сторін, співмірності заходів забезпечення позову та недопустимості фактичного вирішення спору до ухвалення рішення судом. На думку скаржника, суд першої інстанції фактично не лише обмежив права відповідача як сторони у справі, а й непропорційно втрутився у право комунальної власності територіальної громади.

Рух справи, заяви, клопотання, процесуальні дії в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.05.2026, апеляційну скаргу Болехівської міської ради у справі №909/634/26 розподілено колегії суддів у складі: головуючого судді Прядко О.В., суддів: Манюка П.Т., Рима Т.Я.
Суддя-доповідач ухвалою від 03.06.2026 у справі №909/634/26 залишив апеляційну скаргу без руху та встановив скаржнику строк для усунення виявлених недоліків.
05.06.2026 та 08.06.2026 на виконання вимог вказаної ухвали від представника Болехівської міської ради надійшли заяви про усунення недоліків від 05.06.2026 вих.№41/04.1-08 та вих.№43/08.1-08 з додатками.
Враховуючи усунення скаржником недоліків апеляційної скарги в установлений строк, колегія суддів ухвалою від 15.06.2026 відкрила апеляційне провадження у справі №909/634/26 та призначила розгляд скарги в судовому засіданні на 09.07.2026.
22.06.2026 до апеляційного суду надійшли матеріали справи №909/634/26, необхідні для розгляду скарги.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ГПК України, ухвала суду першої інстанції про забезпечення позову може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду першої інстанції.
Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі (ч. 2 ст. 273 ГПК України).
Позивач не скористався своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу, а також не реалізував своє право участі у засіданні суду апеляційної інстанції, про дату, час та місце проведення якого був повідомлений завчасно та належним чином згідно з довідкою про доставку електронного листа до електронного кабінету.
Оскільки матеріали справи містять обсяг відомостей, достатній для розгляду апеляційної скарги, явка учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалась, колегія суддів, з огляду на положення ч. 3 ст. 263 та ч. 12 ст. 270 ГПК України, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника позивача.
Представник відповідача у засіданні 09.07.2026 підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, скасувати ухвалу господарського суду від 22.05.2026 у справі №909/634/26 та відмовити у забезпеченні позову, наголосивши на відсутності реальної загрози порушення прав позивача та відсутності будь-яких намірів міської ради щодо розпорядження спірною земельною ділянкою.
09.07.2026 проголошено вступну та резолютивну частини цієї постанови.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції під час ухвалення постанови. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Предметом апеляційного перегляду у цій справі є питання дотримання судом першої інстанції норм процесуального права (ст. ст. 136, 137 ГПК України) під час постановлення ухвали про забезпечення позову.
Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.
Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає ст.136 ГПК України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно з п. п. 2, 4, 10 ч. 1 ст. 137 ГПК України, позов забезпечується, зокрема: забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову одночасно (ч. 2 ст. 137 ГПК України). 
Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 4 ст. 137 ГПК України).
Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті (ч. 11 ст. 137 ГПК України).
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків від заборони відповідачу вчиняти певні дії.
Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу (така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, від 12.04.2018 у справі №922/2928/17, від 05.08.2019 у справі №922/599/19).
Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні блокуватися господарська діяльність юридичної особи, порушуватися права осіб, що не є учасниками судового процесу, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.09.2022 у справі №904/7630/21).
Колегія суддів наголошує на тому, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору (такий висновок наведено Верховним Судом у постанові від 20.01.2025 у справі №910/8275/24).
Усталена практика Верховного Суду щодо застосування інституту забезпечення позову виходить із того, що у разі, коли спір є немайновим, тобто судове рішення у разі задоволення такого позову не вимагатиме його примусового виконання, не повинна досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а досліджується та оцінюється така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких позивач звернувся до суду, та те, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду. Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.12.2018 у справі №912/1616/18, від 26.09.2019 у справі №917/751/19, від 15.01.2020 у справі №915/1912/19, від 11.02.2021 у справі №915/1185/20, від 19.12.2024 у справі №910/6192/24, від 28.01.2025 у справі №906/780/24). 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 у справі №754/5683/22 констатувала, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду із заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.
Колегія суддів зазначає, що обов`язок доказування необхідності вжиття відповідного заходу забезпечення позову покладається на особу, яка звертається до суду з відповідною заявою. 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України). 
Необхідними елементами обов`язку доказування є певне міркування особи щодо обставин, якими вона підтверджує свої вимоги або заперечення; подання відповідних доказів, які підтверджують ці обставини. Тобто, до надання відповідних доказів на обґрунтування заявлених вимог або заперечень будь-які висловлені особою міркування будуть припущеннями, які не мають жодного доказового значення.
Наведене узгоджується з вимогами процесуального закону щодо оцінки доказів, відповідно до яких, встановлюючи наявність чи відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги або заперечення сторін, а також визнаючи одні докази та відхиляючи інші, суд зобов`язаний навести мотиви такого висновку й враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Вирішуючи питання про забезпечення позову та, виходячи з приписів ст. ст. 13, 15, 74 ГПК України (змагальність сторін та пропорційність у господарському судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), господарський суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням, зокрема, того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову (у вигляді, зокрема, заборони третім особам вчиняти певні дії щодо предмета спору тощо) права відповідача або вказаних осіб, а відповідно, чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову.
При цьому, при дослідженні наявності або відсутності підстав для забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову (постанова Верховного Суду від 17.12.2018 у справі № 914/970/18, від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20).
Як встановив суд першої інстанції, спір у даній справі стосується земельної ділянки з кадастровим номером 2610292000:08:001:0125, загальною площею 18,3780 га, яка є предметом договору оренди землі від 22.03.2019, укладеним між ФГ "АСК" як орендарем та ГУ Держгеокадастру у Івано-Франківській області як орендодавцем. 
У грудні 2020 року, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин" від 16.11.2020 №1113, з метою забезпечення виконання Указу Президента України "Про деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин" від 15.10.2020 №449 Державній службі з питань геодезії, картографії та кадастру було доручено забезпечити передачу з 17.11.2020 земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність відповідно до ст. 117 ЗК України, внаслідок чого спірна земельна ділянка перейшла у комунальну власність Болехівської міської ради. 
Позовні вимоги ФГ "АСК" обґрунтовані наявністю переважного права позивача перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів дійшла висновку, що позивач не навів переконливих обґрунтувань та не надав належних і допустимих доказів, які підтверджували б істотне ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених прав та інтересів ФГ "АСК" за умови невжиття запропонованих ним заходів забезпечення позову.
Аргументи позивача, викладені у заяві про забезпечення позову, зводяться до вказівок на зволікання відповідачем в укладенні додаткової угоди про поновлення договору оренди землі та побоювання щодо ймовірності вчинення відповідачем дій щодо розпорядження спірною земельною ділянкою в період вирішення спору в господарському суді.
Слід взяти до уваги, що відповідач як у запереченнях на заяву вих.№2117/02.1-16/26 від 21.05.2026, так в апеляційній скарзі вих.№38/04.1-08 від 29.05.2026 зазначав, що Болехівська міська рада не вчиняла і не має наміру вчиняти будь-які дії щодо розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером 2610292000:08:001:0125, що також підтвердив представник відповідача у засіданні суду апеляційної інстанції 02.07.2026.
Понад те, позивач у позовній заяві сам вказує, що після закінчення строку дії договору оренди землі продовжив користуватися земельними ділянками і користується ними до тепер, вирощуючи сільськогосподарську продукцію; ні фактично, ні за актом приймання-передачі не повертав земельні ділянки відповідачу. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.05.2021 у справі №914/1570/20 виснувала про те, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. Важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.
Зважаючи на вищевикладене, за відсутності належних і допустимих доказів, які свідчили б про вчинення чи намір міської ради вчинити будь-які дії щодо розпорядження спірною земельною ділянкою, колегія суддів не вбачає підстав для висновку про наявність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання відповідачем можливого рішення суду про задоволення позову. Наявність у заявника самих лише припущень щодо наведених ним обставин без подання належних доказів не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. 
Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з доводами скаржника про відсутність передбачених ст. ст. 136, 137 ГПК України підстав для застосування заходів забезпечення позову за заявою ФГ "АСК" від 19.05.2026 (вх.№9484/26 від 20.05.2026).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (абз. 2 ч. 2 ст. 277 ГПК України).
Колегія суддів виснує, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права (ст. ст. 136, 137 ГПК України) знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали. 
За таких обставин апеляційна скарга Болехівської міської ради від 29.05.2026 вих.№38/04.1-08 є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Івано-Франківської області від 22.05.2026 у справі №909/634/26 – скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви ФГ "АСК" про забезпечення позову від 19.05.2026 (вх.№ 9484/26 від 20.05.2026) у повному обсязі.

Розподіл судових витрат.
З огляду на те, що суд апеляційної інстанції задовольняє апеляційну скаргу, витрати зі сплати судового збору за її подання покладаються на позивача відповідно до ст. 129 ГПК України.
Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 275, 277, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Болехівської міської ради Івано-Франківської області від 29.05.2026 вих.№38/04.1-08 (вх.№01-05/1723/26 від 29.05.2026) задовольнити.
2. Ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 22.05.2026 у справі №909/634/26 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви Фермерського господарства "АСК" про забезпечення позову від 19.05.2026 (вх.№ 9484/26 від 20.05.2026) відмовити повністю.
3. Стягнути з Фермерського господарства "АСК" (вул. Берегова, буд. 45А, с. Бокове, Кропивницький р-н, Кіровоградська обл., 28516, ідентифікаційний код 31077178) на користь Болехівської міської ради Івано-Франківської області (пл. Франка Івана, буд. 12, м. Болехів, Калуський р-н, Івано-Франківська обл., 77202, ідентифікаційний код 04054270) 2662,40 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
4. Доручити Господарському суду Івано-Франківської області видати наказ.
5. Матеріали справи №909/634/26 повернути до Господарського суду Івано-Франківської області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст. ст. 287-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 20.07.2026.

Головуючий суддя (суддя-доповідач) Прядко О.В.

Суддя Рим Т.Я.

Суддя Манюк П.Т.