ЄУН: 336/1743/26
Провадження №: 2/336/2217/2026 
04.08.26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2026 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Звєздової Н.С., розглянувши цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за позовом Акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:
Представник позивача – Лєлєкова В.В., через підсистему (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача 12 991,40 гривень завданої матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 662,40 гривень. 
Позов обґрунтовано тим, що 05.09.2023 року о 20 годині 25 хвилин в м. Запоріжжя, по вул. Ігоря Сікорського біля буд.122, водій ОСОБА_1 (далі Відповідач 2), керуючи транспортним засобом ЗАЗ Daewoo Т13110 ЗНГ номерний знак НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху не переконався в безпеці та скоїв зіткнення з автомобілем ЗАЗ ТF69Y0, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , після чого останній продовжив некерований рух та скоїв наїзд на ЛЕП №33, яка перебуває на балансі Акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго». 
Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 лютого 2024 року по справі №336/9828/23 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Провадження в справі про адміністративне право порушення передбачене ст.139 КУпАП відносно ОСОБА_1 було закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Постанова набрала законної сили.
Внаслідок скоєної ДТП була збита опора №33 від ТП-209 Рб-6 по вул. Сікорського біля будинку 122 у м. Запоріжжі. Витрати позивача по заміні вказаної опори №33 від ТП-209 Рб-6 склали 22 991 грн. 40 коп., що підтверджено актом від 06.09.2023 р. про виконані роботи.
Відповідно до частин 1, 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. 
Цивільно-правова відповідальність відповідача 2 на момент скоєння ДТП була застрахована та знаходилась у ТДВ страхової компанії «Альфа-Гарант», згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АТ-0002831930. 
20.05.2024 р. відповідач 1 прибув для огляду пошкодженої електроопори на місці події, яка на той час була замінена. Пошкоджена електроопора позивачем збережена, яка не може знаходиться на місці події з 05.09.2023 р. в силу поважних причин.
28.05.2024 р. позивачем на адресу ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» направлена заява №055-55.13/465 від 22.05.2024 р. про виплату страхового відшкодування.
03.07.2024 р. повторно за №055-55.13/639 позивач направив заяву про виплату страхового відшкодування відповідачу 1 рекомендованим листом, так як прийняте рішення Страховика на адресу позивача не надходило.
30.08.2024 р. за №12/4967 від 14.08.2024 р. позивач отримав листа від відповідача 1 щодо надання пояснень по заміні електроопори на місці події до дня прибуття страховика для її огляду. Відповідач 1 листом №12/4947 від 13.08.2014 р. також запросив надати позивачу копії документів на юридичну особу та зазначив, що рішення буде прийняте в терміни передбачені чинним законодавством.
27.08.2024 р. за №055-5513/864 відповідачу 1 були направлені необхідні копії документів.
27.08.2024 р. за №12/5170 страховик надав відповідь про відсутність правових підстав для здійснення виплати страхового відшкодування.
10.09.2024 р. за №055-55.13/921 від 06.09.2024 р. позивач надав відповідь страховика на лист №12/4967 стосовно необхідності заміни електроопори у місці ДТП, так як б перекритий рух по вул. Ігоря Сікорського та припинено електропостачання електроустановок, що причинило небезпечну аварійну ситуацію. Позивач також зазначив, що готов надати опору для огляду у місці збереження пошкодженої опори відповідь від Страховика не надійшла.
Відповідно до Порядку забезпечення стандартів якості електропостачання надання компенсацій споживачам за їх недотримання, затверджено Постановою НКРЕКП №375 від 12.06.2018 р. встановлено порядок надання та розміри компенсації за недотримання гарантованих стандартів. Гарантований стандарт якої електропостачання - мінімальний рівень якості надання послуг.
До гарантованих стандартів якості надання послуг ОСР належать, зокрема, відновлення електропостачання після початку перерви в електропостачання протягом 22 годин з 01.01.2022 р. 
Отже, припинення електроживлення електроустановок споживача з причин проведення Товариством планових робіт та виникнення аварійних ситуацій на час, що перевищує 22 годин після перерви є недотриманням показників якості електропостачання. За недотриманням показників якості електричної енергії та перерв в електропостачанні передбачена відповідальність у вигляді надання споживачу компенсації та відшкодування збитків внаслідок такого недотримання якості надання послуг з розподілу. 
У зв`язку з чим, було проведено роботи по заміні збитої опори №33 від ТП-209 РБ-6 і АДРЕСА_1 на нову опору.
16.09.2025 р. позивачем на адресу відповідача 1 було направлено повторно заяву за №055.1-55/2064 від 16.09.2025 р. про виплату страхового відшкодування з копіями повідомлення Департаменту патрульної поліції УПП в Запорізькій області Національної поліції України від 21.09.2023 р. за №19302/41/32/01-2023, постановою суду від 22.02.2024 р. по справі №3/336/42/2024, з актом виконаних робіт заміні по опори від 06.09.2023 р.
28.10.2024 р. позивачем було направлено листа №055.55.13/1153 в якому позивач ще раз обґрунтував з яких підстав була здійснена замінена електроопори та просив розглянути заяву про виплату страхового відшкодування з урахуванням обставин та здійснити страхову виплату згідно кошторису по заміні опори та письмово повідомити заявника про прийняте рішення. 
В силу п.33-1.1 ст.33-1 Закону Позивач сприяв Страховику в розслідувані причин та обставин ДТП, а саме щодо надання для огляду належне йому пошкоджене майно у місці збереження такого майна.
Також в силу абзацу другому п.33.3 ст. 33 Закону про який позивачем зазначалось вище, позивач був звільнений від обов`язку збереження пошкодженого майна сам на місці події, в якому воно знаходилось після ДТП, у зв`язку із тим, що уповноважений представник Страховика прибув до місцезнаходження пошкодженої опори для її огляду лише 20.03.2024 р. не з вини позивача.
28.10.2025 р. позивачем отримано листа від відповідача 1 за №12/4668 про розгляд страхової справи (договір страхування №АТ-0002831930) та про розмір страхового відшкодування в розмірі 10000,00 грн. Розмір франшизи відповідачем 1 не визначено.
На підставі прийнятого рішення про часткову компенсацію шкоди Страховиком перерахована сума у розмірі 10000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №0033567 від 31.10.2025 р.
11.11.2025 р. позивачем на адресу відповідача 2 рекомендованим листом було направлено листа за №055.1-55/2414 від 06.11.2025 р. про виплату страхового відшкодування щодо до оплати заборгованості у розмірі 12991 грн. 40 коп. з додатками. 13.11.2025 р. поштове відправлення відповідачем 2 було отримано.
Так, різниця між реальною сумою збитків та страховим відшкодуванням становить 12 991 грн. 40 коп., у тому числі ПДВ 2165 грн. 23 коп., яка на теперішній час відповідачем 2 не сплачена.
Тому позивач має право на солідарне відшкодування різниця між реальною сумою збитків та страховим відшкодуванням у розмірі 12 991 грн. 40 коп., яку просить стягнути з відповідачів на свою користь, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2662,40 гривень. 
Ухвалою суду від 04.03.2026 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.
Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.
06.07.2026 року від представника відповідача 1 ТзДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант»  на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого він просить суд в задоволенні вимог до нього відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень проти позову посилається на те, що 22.09.2025 року відповідач 1 отримало від позивача заяву про перегляд страхової справи №ЦВ/24/1706 в якій зазначалось, що позивач надає згоду на отримання ним страхового відшкодування у розмірі 10 000 грн., тобто фактично було узгоджено суму страхового відшкодування в розмірі 10 000 грн. 31.10.2025 року на рахунок позивача страховиком було перераховано 10 000 грн.
13.07.2026 року від представника позивача надійшли заперечення на відзив, згідно яких представник позивача зазначає, що страховиком відповідачем 1 було перераховано 10 000 грн., однак перерахована сума не покриває понесені збитки позивача внаслідок пошкодження залізобетонної опори повітряної лінії. Загальний матеріальний збиток згідно акту виконаних робіт складає 22991,40 грн. При цьому позивач зазначає, що перерахування суми страховиком 10 000 грн. не свідчить про відмову потерпілого від отримання відшкодування в більшому розмірі, так як фактично письмова угода відсутня. Також зазначає, що відповідач 1 вважає, що вартість нової опри не підлягає відшкодуванню, оскільки при огляді місця ДТП 20.03.2024 р. було встановлено, що пошкоджена опора відсутня. З даної обставини позивач зазначає, що пошкоджена електроопора позивачем була збережена, яка не може знаходитися на місці події з 05.09.2023 р. в силу поважних причин, про що було зазначено у позовній заяві. У зв`язку з чим, було проведено роботи по заміні збитої опори №33 від ТП-209 РБ-6 по АДРЕСА_1 на нову опору. Позивач вважає що страховик не виконав свої зобов`язання у повному обсязі. Просить суд задовольнити позовну заяву та стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача матеріальну шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 12 991,40 гривень. 
Відповідачем 2 відзив на позов не подано. 
Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.
Дослідивши позовну заяву та письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до вимог статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Відповідно до ст.27 Закону України «Про страхування» та статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до вимог статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
За загальним правилом та з огляду на положення ст. 1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або »конання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 р. №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" л змінами та доповненнями) при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної чайну, незалежно від форм власності, судам належить виходити з положень ст.453 ЦК, статей 51, 52, 54, 56, 57 Закону України "Про власність". 
Потерпілому відшуковуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди.
В даному випадку відносини, що склались між сторонами врегульовані спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
При цьому, вимоги позивача про солідарне стягнення шкоди, зокрема із страхової компанії не підлягають задоволенню, оскільки згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо за рахунок потерпілої особи (її представника), то сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком.
Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.
Так, страховою компанією відповідачем 1 надано суду докази погодження з позивачем розміру страхового відшкодування та його виплати, а саме 16.09.2025 №055.1-55/2064 позивач звернувся до відповідача 1 із заявою про перегляд страхової справи ЦВ/24/1706, в якій зазначалось, що позивач надає згоду на отримання страхового відшкодування у розмірі 10 000,00 гривень, тобто сторонами фактично було узгоджено розмір страхового відшкодування. 31.10.2025 р. відповідачем 1 було перераховано позивачу страхове відшкодування у розмірі 10 000,00 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією №0033567 від 31.10.2025 року,  страховиком було виконано свій обов`язок щодо виплати страхового відшкодування, а отже позовні вимоги до ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» задоволенню не підлягають. 
Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 06.06.2018 по справі № 357/3729/17, від 10.06.2020 по справі № 333/2096/17, від 25.04.2018 по справі № 686/24612/15.
За таких обставин, суд приходить до висновку про те що ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» виконала свої зобов`язання, передбачені законодавством щодо виплати страхового відшкодування позивачу, а отже заявлені вимоги до ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» задоволенню не підлягають. 
Враховуючи наведені обставини та інші фактичні дані, що вказують на характер правовідносин сторін, підтверджують фактичні видатки позивача з відновлення пошкодженої електроопори, суми виплати страхового відшкодування, дають всі підстави для задоволення позову в частині стягнення суми різниці між виплаченим страховим відшкодуванням з відповідача ОСОБА_1 , як винної особи у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 12 991,40 гривень. 
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України з урахуванням задоволення позовних вимог з відповідача 2 ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню сплачена ним сума судового збору при зверненні до суду в розмірі 2 662,40 гривень.
Керуючись статтями 7, 12, 13, 76-81, 141, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд,- 

УХВАЛИВ:
Позов - задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» матеріальну шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 12 991,40 гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 662,40 гривень. 
В задоволенні іншої частини вимог - відмовити. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Реквізити учасників справи:
Позивач: Акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго», ЄДРПОУ 00130926, місцезнаходження: 69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд.14.
Відповідач: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», ЄДРПОУ 32382598, місцезнаходження: 01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, буд. 26.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя: Н.С. Звєздова