Справа № 650/1021/24
провадження № 1-кп/650/278/26

ВИРОК
іменем України

31 серпня 2026 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області в складі:
головуючого – судді ОСОБА_1 ,
із секретарем – ОСОБА_2 ,
за участю: прокурора – ОСОБА_3 ,
захисника – ОСОБА_4 ,
обвинуваченої – ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Велика Олександрівка кримінальне провадження № 22024230000000107 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, раніше не судимої, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , яка не є депутатом ради будь-якого рівня,
у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 28, частиною п`ятою статті 111-1 КК України,

встановив:

ОСОБА_5 , у невстановлені дату та час, але не пізніше 20 вересня 2022 року, прийняла пропозицію та добровільно, без примусу, погодилася взяти участь у проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території с. Дудчани Бериславського району Херсонської області.
Для проведення зазначеного незаконного референдуму керівництвом окупаційної влади було створено так звану ДВК № 831, місцем розташування якої визначено приміщення адміністративної будівлі Дудчанського старостату Милівської сільської ради, розташоване за адресою: Херсонська область, Бериславський район, с. Дудчани, вул. Свободи, буд. 1, у якому діяла вказана комісія, а також було створено виборчу дільницю для проведення голосування.
Так, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 23 по 27 вересня 2022 року, діючи за попередньою змовою з особою, матеріали щодо якої виділено в окреме кримінальне провадження, та іншими невстановленими на даний час особами, щодо яких триває досудове розслідування, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій і бажаючи їх вчинити, в порушення вимог Конституції України, Закону України «Про всеукраїнський референдум», Закону України «Про правовий режим воєнного стану», взяла участь у проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території.
Зокрема, у період з 23 по 27 вересня 2022 року ОСОБА_5 , діючи спільно та узгоджено з іншими особами, з переносною скринькою для голосування, бюлетенями та списками мешканців здійснювала подвірний обхід жителів с. Дудчани Милівської територіальної громади Бериславського району Херсонської області з метою їх залучення до голосування щодо виходу Херсонської області зі складу України, утворення самостійної держави та входження її до складу російської федерації на правах суб`єкта російської федерації.
Під час проведення незаконного референдуму ОСОБА_5 приходила до домоволодінь мешканців с. Дудчани, пропонувала їм взяти участь у голосуванні, у конкретних випадках надавала бюлетені та пояснювала порядок здійснення голосування, а після заповнення бюлетенів вони поміщалися до переносної скриньки для голосування, після чого ОСОБА_5 разом з іншою особою продовжувала подвірний обхід інших мешканців села.
У подальшому, 27 вересня 2022 року, так звана «Виборча комісія Херсонської області» за результатами підрахунку бюлетенів визнала незаконний референдум таким, що відбувся. Відповідно до оголошених його результатів було задекларовано, що 497 051 громадянин, що становить 87,05 % від загальної кількості осіб, які взяли участь у голосуванні, нібито висловилися за входження Херсонської області до складу російської федерації.
У подальшому результати зазначеного незаконного референдуму були використані російською федерацією для проголошення незаконного включення тимчасово окупованої території Херсонської області до складу російської федерації.
На судовому засіданні прокурор підтримав пред`явлене ОСОБА_5 обвинувачення та вважає її винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведеною сукупністю досліджених судом доказів. Зазначив, що показання допитаних свідків є послідовними та взаємоузгодженими щодо ключових обставин події та підтверджують безпосередню участь ОСОБА_5 у проведенні у вересні 2022 року на тимчасово окупованій території с. Дудчани незаконного референдуму.
Прокурор звернув увагу, що свідки незалежно один від одного повідомили про здійснення ОСОБА_5 разом з іншою жінкою подвірного обходу мешканців села, наявність у них переносної скриньки для голосування, бюлетенів та списків, передачу бюлетенів мешканцям і прийняття їх після голосування. Окремі свідки безпосередньо бачили, як ОСОБА_5 опускала заповнені бюлетені до скриньки, запитувала громадян, за кого вони проголосували, та після завершення голосування продовжувала подвірний обхід. Наголосив, що ці показання не є поодинокими, узгоджуються між собою та підтверджуються протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, під час яких свідки впізнали ОСОБА_5 як особу, яка брала участь у проведенні незаконного референдуму.
На думку прокурора, характер дій ОСОБА_5 та іншої залученої особи, спільне здійснення ними подвірного обходу, використання необхідних для проведення голосування бюлетенів, списків і переносної скриньки, а також спільне забезпечення процесу голосування свідчать про узгоджений характер їхніх дій та наявність попередньої домовленості щодо спільного вчинення кримінального правопорушення.
Доводи сторони захисту про примусовий характер дій обвинуваченої прокурор вважає недоведеними. Зазначив, що жоден із допитаних свідків не повідомив про застосування до ОСОБА_5 фізичного чи психічного примусу з боку представників окупаційної влади. За показаннями свідків, безпосередньо під час спілкування ОСОБА_5 з мешканцями села військовослужбовців рф поруч не було. Прокурор також звернув увагу на суперечливість показань самої обвинуваченої, яка, з одного боку, пояснювала свою участь необхідністю отримання допомоги для лікування хворого чоловіка, а з іншого - стверджувала, що фактично лише показувала членам комісії домоволодіння місцевих мешканців. При цьому, за словами самої обвинуваченої, будь-якої грошової винагороди за такі дії вона не отримала та мала можливість залишити населений пункт до проведення незаконного референдуму.
За таких обставин прокурор вважає доведеним, що ОСОБА_5 діяла добровільно та усвідомлено, розуміла характер заходу, в якому брала участь, і безпосередньо здійснювала дії, спрямовані на проведення незаконного референдуму.
Дії ОСОБА_5 прокурор просив кваліфікувати за частиною другою статті 28, частиною п`ятою статті 111-1 КК України як колабораційну діяльність, а саме добровільну участь громадянина України в організації та проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території, вчинену за попередньою змовою групою осіб.
Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 , прокурор не вбачає. Обставиною, яка обтяжує покарання, вважає вчинення кримінального правопорушення з використанням умов воєнного стану. З урахуванням наведеного прокурор просив визнати ОСОБА_5 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 28, частиною п`ятою статті 111-1 КК України, та призначити їй покарання у виді 8 років позбавлення волі з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з виборчим процесом та процесом референдуму, строком на 15 років, з конфіскацією всього належного їй майна.
На судовому засіданні захисник просила визнати ОСОБА_5 невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 28, частиною п`ятою статті 111-1 КК України, виправдати її у зв`язку з недоведеністю висунутого обвинувачення та звільнити з-під варти.
Захисник насамперед звернула увагу на суперечливість та неконкретність формулювання обвинувачення. Зазначила, що в обвинувальному акті одночасно йдеться про добровільне зайняття посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій у незаконному органі влади, та про участь в організації і проведенні незаконного референдуму, хоча це різні форми колабораційної діяльності. У зв`язку з цим вважає, що стороні захисту не було достатньо зрозуміло, від якого саме обвинувачення необхідно захищатися.
Також захисник зазначила, що стороною обвинувачення не надано належних доказів включення ОСОБА_5 до складу так званої дільничної виборчої комісії № 831. Відсутні документи про персональний склад такої комісії, рішення про включення до неї обвинуваченої, фото-, відео- чи інші матеріали, які б це підтверджували, а жоден зі свідків безпосередньо не повідомив про її членство у такій комісії.
На думку захисника, не доведена і наявність попередньої змови з іншими особами, оскільки матеріали справи не містять відомостей про домовленість ОСОБА_5 з конкретними особами до початку проведення референдуму, отримання нею відповідних вказівок, розподіл функцій чи участь у підготовці бюлетенів, списків та інших матеріалів.
Щодо фактичних дій обвинуваченої захисник наполягала, що її участь обмежувалася одним днем, 23 вересня 2022 року, коли вона лише супроводжувала іншу особу та показувала домоволодіння мешканців с. Дудчани, оскільки особи, які здійснювали обхід, не були місцевими та не знали, хто залишився проживати у селі. Заперечувала, що ОСОБА_5 здійснювала організацію референдуму, підрахунок голосів, оформлення документів чи інші організаційні дії.
Захисник також посилалася на відсутність добровільності у поведінці ОСОБА_5 . Зазначила, що спочатку пропозиція взяти участь у відповідних діях надходила її чоловікові, який через стан здоров`я відмовився, після чого обвинуваченій запропонували допомогу з лікуванням чоловіка, доставленням його до лікарні, ліками та засобами догляду. Крім того, її онук проходив службу в Національній гвардії України, у зв`язку з чим вона побоювалася за безпеку свою та родини під час окупації.
Окремо захисник просила визнати неналежними та недопустимими протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, посилаючись на недоліки їх оформлення, використання фотознімка обвинуваченої, який, на її думку, не відповідав її віку на час проведення впізнання, а також відсутність окремих дат та інших реквізитів у додатках до протоколів.
Також сторона захисту ставила під сумнів законність виділення матеріалів досудового розслідування в окреме кримінальне провадження, належність оформлення відповідної постанови, повноваження слідчих та прокурорів після такого виділення, а також дотримання вимог статті 290 КПК України щодо відкриття матеріалів стороні захисту. У зв`язку з цим захисник просила визнати недопустимими також протоколи оглядів та інші матеріали, які, на її думку, не були належним чином відкриті стороні захисту або були надані у неналежно засвідчених копіях.
За сукупністю наведеного захисник вважає, що сторона обвинувачення не довела поза розумним сумнівом ані добровільної участі ОСОБА_5 в організації та проведенні незаконного референдуму, ані вчинення нею таких дій за попередньою змовою групою осіб, у зв`язку з чим просила постановити виправдувальний вирок.
У разі якщо суд дійде протилежного висновку щодо винуватості обвинуваченої, захисник просила при призначенні покарання врахувати фактичний обсяг та характер її дій, тривалий строк перебування під вартою, вік, стан здоров`я, перенесені два інсульти, наявність інших захворювань, потребу в лікуванні, а також обставини, в яких ОСОБА_5 перебувала під час окупації.
На судовому засіданні під час допиту обвинувачена ОСОБА_5 вину у пред`явленому їй обвинуваченні не визнала та надала такі показання.
У вересні 2022 року вона проживала у с. Дудчани разом із чоловіком, який на той час тяжко хворів, мав онкологічне захворювання в останній стадії, фактично не міг самостійно пересуватися та потребував лікування і лікарських засобів. Напередодні проведення так званого референдуму до них приїхали особа, яку вона називає старостою, та озброєний російський військовослужбовець. Спочатку пропонували взяти участь її чоловікові, однак він відмовився через стан здоров`я. Після цього їй сказали, що замість чоловіка повинна піти вона.
Відмовитися вона побоялася, оскільки разом зі старостою був озброєний російський військовослужбовець. Крім того, їй обіцяли допомогти з отриманням необхідних чоловікові ліків та його лікуванням. Будь-якої грошової винагороди за це вона не отримувала, ліків їм також у подальшому не надали. Свою участь добровільною не вважає, зазначаючи, що погодилася через страх та тяжкий стан чоловіка.
23 вересня 2022 року вона сіла до автомобіля, у якому перебували староста та російський військовослужбовець. Згодом до них приєдналася незнайома їй жінка, яку, як вона пізніше дізналася, могли звати ОСОБА_6 . У цієї жінки були бюлетені. Після цього вони пересувалися селом, переважно пішки, а російські військовослужбовці перебували поблизу та пересувалися вулицями.
Її завданням було показувати цій жінці, де проживають місцеві мешканці, оскільки сама жінка село та місця проживання людей не знала. Вона показувала будинки та вулиці, після чого жінка разом з іншими особами заходила до мешканців для проведення голосування. Така участь тривала один день, приблизно до другої години дня, після чого вона повернулася додому, а інші особи пішли до приміщення сільської ради.
До складу будь-якої виборчої комісії вона не входила, у тому числі не була включена до складу ДВК № 831, жодної посади у створених окупаційною владою органах не займала, документів про включення її до складу комісії не підписувала. Бюлетенів під звіт не отримувала, за них не розписувалася, списків виборців не складала, бюлетені не виготовляла, підрахунком голосів та оформленням результатів голосування не займалася, організаційних або розпорядчих функцій під час проведення референдуму не виконувала.
Бюлетені вона бачила у іншої жінки, однак їх змісту не читала та що саме в них було зазначено не пам`ятає. Сама участі у голосуванні не брала. При цьому розуміла, що осіб, місця проживання яких вона показувала, відвідують з метою запропонувати їм взяти участь у голосуванні.
Підтвердила, що разом з указаною жінкою та іншими особами відвідувала домоволодіння мешканців с. Дудчани, у тому числі осіб, які надалі були допитані судом як свідки. Зокрема, була біля домоволодіння ОСОБА_7 , яку знала як місцеву мешканку, оскільки та навчалася разом із її сестрою. 
Заперечила, що особисто агітувала мешканців голосувати, переконувала їх взяти участь у референдумі чи висловлювала будь-яку позицію щодо того, як їм слід голосувати. Бюлетенів мешканцям не видавала. За її словами, бюлетені видавала жінка, яка ходила разом із нею.
Під час відвідування одного з домоволодінь російський військовослужбовець, який переносив скриньку для голосування, на певний час відійшов та передав скриньку їй. Вона взяла її, перебувала з нею до завершення голосування біля цього домоволодіння, після чого повернула військовослужбовцю. В інших випадках скринька перебувала у військовослужбовців або залишалася біля двору. Скриньку описала як картонну.
Показання свідків про те, що саме вона пропонувала їм голосувати та видавала бюлетені, заперечила, зазначивши, що таких дій не вчиняла. Причини, з яких свідки повідомили суду інші обставини, пояснити не змогла.
Зазначила, що участь у таких діях брала лише протягом одного дня. Наступного дня, 24 вересня 2022 року, разом із тяжкохворим чоловіком виїхала для звернення до лікарні, де перебувала з ним у зв`язку з необхідністю лікування. Саме стан здоров`я чоловіка та необхідність отримання для нього медичної допомоги, за її словами, були основною причиною, через яку вона погодилася виконати вимогу показувати місця проживання мешканців села.
До правоохоронних органів після деокупації із заявою про примушування її російськими військовослужбовцями до участі у зазначених діях не зверталася.
Обвинувачена ОСОБА_5 на судовому засіданні підтримала позицію свого захисника та просила врахувати наведені стороною захисту доводи. Окремих додаткових доводів у судових дебатах не навела. Скориставшись правом на останнє слово, будь-яких нових обставин, які б мали значення для вирішення кримінального провадження, не повідомила.
Вину обвинуваченої у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджують такі надані стороною обвинувачення та безпосередньо досліджені в судовому засіданні письмові докази.
Протокол огляду від 11 лютого 2023 року, відповідно до якого слідчим з використанням браузера «Google-Chrome», було здійснено огляд загальнодоступної сторінки Всесвітньої мережі Інтернет, а саме офіційного Інтернет-ресурсу Верховної Ради України за посиланням (Інтернет-адресою): «https://www.rada.gov.ua/», де за посиланням: « ІНФОРМАЦІЯ_2 », у загальному доступі розміщено статтю щодо ухвалення ВРУ Заяви про невизнання псевдореферендумів і заклику світу так само не визнавати їх. Назва статті: « ОСОБА_8 : Верховна Рада України ухвалила Заяву щодо невизнання псевдореферендумів і закликала світ так само не визнавати їх». Дата публікації: 21 вересня 2022 року. Автор: Прес-служба Апарату Верховної Ради України. 
Протокол огляду від 05 грудня 2022 року, відповідно до якого слідчим з використанням браузера «Google-Chrome», а також застосунку «ZenMate VPN» — для входу на російські інтернет-ресурси, було здійснено огляд офіційного інтернет-порталу правової інформації Російської Федерації за відповідним посиланням, де у вільному доступі виявлено публікацію під назвою: «Постановление Конституционного Суда Российской Федерации от 02.10.2022 № 39-П по делу о проверке конституционности не вступившего в силу международного Договора между Российской Федерацией и Херсонской областью о принятии в Российскую Федерацию Херсонской области и образовании в составе Российской Федерации нового субъекта». Дата публікації: 02 жовтня 2022 року. Підписант: Конституційний Суд Російської Федерації.
Зі змісту публікації вбачається, що Конституційний Суд Російської Федерації ухвалив постанову у справі про перевірку відповідності Конституції РФ міжнародного договору між Російською Федерацією та Херсонською областю щодо прийняття останньої до складу Російської Федерації та утворення нового суб`єкта.
У постанові зазначено, що вказаний міжнародний договір відповідає Конституції Російської Федерації, у зв`язку з чим визнається можливим його підписання Президентом РФ та направлення до Федеральних Зборів для ратифікації. 
Протокол огляду від 03 грудня 2022 року, відповідно до якого слідчим з використанням браузера «Google-Chrome», а також застосунку «ZenMate VPN» - для входу на російські інтернет-ресурси, було здійснено огляд російського офіційного Інтернет-ресурсу «Президент России», де виявлено публікацію президента російської федерації: «Федеральний Закон від 04.10.2022 № 375-ФЗ «Про ратифікацію Договору між російською федерацією та Херсонською областю про прийняття в російську федерацію Херсонської області та утворення в складі російської федерації нового суб`єкту». Назва публікації: «Федеральный закон от 04.10.2022 г. № 375-ФЗ «О ратификации Договора между Российской Федерацией и Херсонской областью о принятии в Российскую Федерацию Херсонской области и образовании в составе Российской Федерации нового субъекта». Дата публікації: 04 жовтня 2022 року. Підписант: президент російської федерації ОСОБА_9 . 
Протокол огляду від 17 лютого 2023 року, відповідно до якого з використанням Інтернет-мессенджера «Telegram» проведено огляд публікації на офіційній сторінці представника окупаційної влади рф в Херсонській області, голови «Військово-цивільної адміністрації» ОСОБА_10 , за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 . За посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_3 розміщено публікацію ОСОБА_10 із заявою про проведення референдуму щодо входження Херсонської області до складу рф. Публікація містить текст заяви та відеозапис його промови. Назва статті: «Заявление главы Администрации Херсонской области ОСОБА_11 о проведении референдума по вхождению Херсонской области в состав Российской Федерации». Дата публікації: 20 вересня 2022 року. У заяві Сальдо зазначено, що керівництво адміністрації прийняло рішення про проведення референдуму з 23 по 27 вересня 2022 року. Окремо акцентовано на закликах до мешканців Херсонської області взяти участь у референдумі, а також запроваджено адміністративну і кримінальну відповідальність за порушення встановлених правил проведення референдуму. У заяві підкреслено, що рішення спрямоване на забезпечення безпеки мешканців регіону, реалізацію «права на самовизначення» та інтеграцію Херсонської області до складу рф як суб`єкта. 
Протокол огляду від 03 грудня 2022 року, відповідно до якого слідчим з використанням службового ПЕОМ, браузера «Google-Chrome», а також застосунку «ZenMate VPN» — для входу на російські інтернет-ресурси, було здійснено огляд офіційного Інтернет-ресурсу «Президент России» за адресою: http://kremlin.ru/acts/news/69509. У відкритому доступі виявлено публікацію Президента Російської Федерації під назвою: «Указ об исполняющем обязанности губернатора Херсонской области», дата публікації — 05 жовтня 2022 року, підписант — Президент Російської Федерації ОСОБА_9 .
Зі змісту публікації вбачається, що президент російської федерації ОСОБА_9 підписав указ від 04 жовтня 2022 року, яким призначив ОСОБА_10 тимчасово виконуючим обов`язки губернатора Херсонської області. Указ прийнято у зв`язку з включенням Херсонської області до складу російської федерації та утворенням нового суб`єкта федерації — Херсонської області. У документі зазначено, що призначення тимчасово виконуючого обов`язки здійснюється до вступу на посаду особи, обраної губернатором Херсонської області в установленому законом порядку. 
Протокол огляду від 05 грудня 2022 року, відповідно до якого слідчим з використанням браузера «Google-Chrome», а також застосунку «ZenMate VPN» - для входу на російські інтернет-ресурси, було здійснено огляд російського офіційного Інтернет-ресурсу «Официальный сайт Администрации Херсонской области» за посиланням (Інтернет - адресою): «http://khogov.ru», де за відповідним посиланням у загальному доступі розміщено статтю щодо звернення голови адміністрації Херсонської області ОСОБА_12 до президента російської федерації володимира путіна з метою прийняття Херсонської області до складу рф як нового суб`єкта федерації. Назва статті: «Обращение главы администрации Херсонской области ОСОБА_11 ». 
Протокол огляду від 03 грудня 2022 року, відповідно до якого слідчим з використанням браузера «Google-Chrome», а також застосунку «ZenMate VPN» - для входу на російські інтернет-ресурси, було здійснено огляд російського офіційного Інтернет-ресурсу «Совет Федерации Федерального Собрания Российской Федерации», де виявлено публікацію Ради Федерації Федеральних зборів російської федерації: «Про ухвалення указу президента російської федерації від 19 жовтня 2022 року № 756 «Про введення військового стану на територіях Донецької народної республіки, Луганської народної республіки, Запорізької та Херсонської областей». Назва публікації: «Постановление «Об утверждении Указа Президента Российской Федерации от 19 октября 2022 года № 756 «О введении военного положения на территориях Донецкой Народной Республики, Луганской Народной Республики, Запорожской и Херсонской областей». Дата публікації: 19 жовтня 2022 року. Підписант: Голова Ради Федерації Федеральних зборів російської федерації ОСОБА_13 . 
Протокол огляду від 05 грудня 2022 року, відповідно до якого слідчим з використанням браузера «Google-Chrome», а також застосунку «ZenMate VPN» - для входу на російські інтернет-ресурси, було здійснено огляд російського офіційного Інтернет-ресурсу «Официальный сайт Администрации Херсонской области» за посиланням (Інтернет - адресою): «http://khogov.ru», де за відповідним посиланням у загальному доступі розміщено публікацію Виборчої комісії Херсонської області щодо рішення за результатами референдуму. Назва публікації: «Избирательная комиссия Херсонской области опубликовала решение о результатах референдума». 
Протокол огляду від 03 грудня 2022 року, відповідно до якого слідчим, з використанням службового ПЕОМ, браузера «Google Chrome» та доступу до мережі Інтернет, було здійснено огляд публікації на офіційному Інтернет-ресурсі «Центр національного спротиву» – https://sprotyv.mod.gov.ua, розміщеної за відповідним посиланням у вільному доступі було виявлено та оглянуто публікацію під назвою: «ЦНС отримав списки членів «двк» з підготовки псевдореферендуму», дата публікації — ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Вказана публікація містить відомості про те, що Центр національного спротиву отримав у розпорядження списки так званих членів виборчої комісії № 301-307, які залучаються до підготовки незаконного референдуму на тимчасово окупованій території Херсонської області. Також у статті зазначено, що ці особи пройшли інструктаж від представників фсб рф, а підготовка відбувається під контролем зс рф. До протоколу огляду додано: роздруківку зазначеної публікації та фотознімки аркушів галереї фреймів файлів, які стосуються списків виборчої комісії № 301-307 для проведення незаконного референдуму.
Протокол огляду від 05 грудня 2022 року, відповідно до якого слідчим з використанням браузера «Google-Chrome», а також застосунку «ZenMate VPN» - для входу на російські інтернет-ресурси, було здійснено огляд російського офіційного Інтернет-ресурсу «Официальный сайт Администрации Херсонской области» за посиланням (Інтернет - адресою): «http://khogov.ru», де за відповідним посиланням у загальному доступі розміщено статтю щодо звернення громадської ради Херсонської області до голови регіону з ініціативою негайного проведення референдуму. Назва статті: «Общественный совет Херсонской области обратился к главе региона с инициативой немедленного проведения референдума». 
Протокол огляду від 03 грудня 2022 року, відповідно до якого слідчим з використанням браузера «Google-Chrome», а також застосунку «ZenMate VPN» - для входу на російські інтернет-ресурси, було здійснено огляд російського офіційного Інтернет-ресурсу «Совет Федерации Федерального Собрания Российской Федерации», де виявлено публікацію Ради Федерації Федеральних зборів російської федерації щодо ухвалення федерального конституційного закону «Про прийняття в російську федерацію Херсонської області та утворення в складі російської федерації нового суб`єкта – Херсонської області». Назва публікації: «Постановление «О Федеральном конституционном законе «О принятии в Российскую Федерацию Херсонской области и образовании в составе Российской Федерации нового субъекта - Херсонской области». Дата публікації: 04 жовтня 2022 року. Підписант: Голова Ради Федерації Федеральних зборів російської федерації ОСОБА_13 . 
Протокол огляду від 05 грудня 2022 року, відповідно до якого слідчим з використанням браузера «Google-Chrome», а також застосунку «ZenMate VPN» - для входу на російські інтернет-ресурси, було здійснено огляд російського офіційного Інтернет-ресурсу «Официальный сайт Администрации Херсонской области» за посиланням (Інтернет - адресою): «http://khogov.ru», де за відповідним посиланням у загальному доступі розміщено статтю із вмістом указу президента російської федерації щодо визнання Херсонської області від 29 вересня 2022 року № 686. Назва статті: «Россия признала Херсонскую область». 
Наведеними протоколами огляду офіційних російських та українських Інтернет ресурсів підтверджується комплекс юридично значимих фактів, а саме: що тимчасово окупована територія Херсонської області розглядалася керівництвом російської федерації як об`єкт анексії та включення до складу рф як нового суб`єкта федерації. Зокрема, виявлено й задокументовано офіційні публікації органів державної влади рф (у тому числі Ради Федерації, президента рф, так званої адміністрації Херсонської області), які: свідчать про ухвалення та оприлюднення федерального конституційного закону про прийняття Херсонської області до складу рф; підтверджують підписання та ратифікацію договору між рф та Херсонською областю про створення «нового суб`єкта федерації»; фіксують видання указу президента рф про введення воєнного стану на окупованій території, а також призначення ОСОБА_10 виконуючим обов`язки губернатора Херсонської області; демонструють звернення псевдопредставників Херсонської області до російського керівництва щодо приєднання до рф та проведення так званого «референдуму»; містять публікацію рішення псевдовиборчої комісії Херсонської області про результати референдуму; одночасно, згідно з протоколом огляду від 11 лютого 2023 року, підтверджується і позиція Верховної Ради України, яка офіційно засудила незаконні псевдореферендуми на тимчасово окупованих територіях і закликала міжнародну спільноту не визнавати їх.
Всі згадані протоколи містять не лише детальний опис змісту виявлених публікацій, а й роздруківки відповідних сторінок та мультимедійні носії (DVD-R) з електронними копіями веб матеріалів, що забезпечує належну фіксацію та автентичність цифрових доказів. Сукупність цих доказів підтверджує факт тимчасової окупації території Херсонської області, незаконної організації та проведення псевдореферендуму, а також насильницького приєднання цієї території до рф з порушенням норм міжнародного права, Конституції України та законодавства України про територіальну цілісність.
Отже, наведені докази підтверджують об`єктивний контекст подій: тимчасову окупацію частини території Херсонської області, організацію окупаційною владою незаконного референдуму, оголошення його результатів та подальше використання цих результатів російською федерацією для спроби анексії тимчасово окупованої території. Самі по собі зазначені протоколи не підтверджують конкретних дій ОСОБА_5 , які встановлюються іншими дослідженими судом доказами.
Твердження захисника щодо недопустимості протоколу огляду від 05 грудня 2022 року в частині огляду публікації Федерального закону російської федерації від 04 жовтня 2022 року № 375-ФЗ «О ратификации Договора между Российской Федерацией и Херсонской областью о принятии в Российскую Федерацию Херсонской области и образовании в составе Российской Федерации нового субъекта», а також протоколу огляду від 03 грудня 2022 року в частині огляду публікації постанови Ради Федерації Федеральних Зборів російської федерації щодо Федерального конституційного закону «О принятии в Российскую Федерацию Херсонской области и образовании в составе Российской Федерации нового субъекта - Херсонской области» суд вважає необґрунтованими.
Захисник посилається на те, що на електронних носіях, долучених до зазначених протоколів, замість відповідної публікації збережено інший електронний документ.
Суд враховує вказану невідповідність, однак не вбачає у ній підстав для визнання самих протоколів огляду недопустимими доказами.
Відповідно до статті 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Згідно зі статтею 94 КПК України суд оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку. Частиною другою статті 99 КПК України до документів віднесено, зокрема, складені в передбаченому Кодексом порядку протоколи процесуальних дій та додатки до них, а відповідно до статей 104, 105 КПК України у протоколі фіксуються хід і результати процесуальної дії, тоді як долучені носії комп`ютерних даних є додатками, які пояснюють його зміст. 
Як вбачається безпосередньо зі змісту оспорюваних протоколів, у них конкретно зазначено інтернет-ресурс, назву та зміст публікації, дату її оприлюднення, а також відомості, встановлені слідчим під час її безпосереднього огляду. Стороною захисту не наведено обставин, які б свідчили про недотримання встановленого КПК України порядку проведення огляду, проведення його неналежним суб`єктом, відсутність відповідної публікації на момент здійснення процесуальної дії чи внесення до протоколу відомостей про фактично не проведений огляд.
Виявлена під час судового розгляду невідповідність між описаною у протоколі публікацією та окремим файлом, збереженим на долученому електронному носії, за встановлених судом обставин свідчить про технічну помилку при формуванні електронного додатка до протоколу, а не про недотримання процесуального порядку отримання відомостей, зафіксованих у самому протоколі. При цьому зміст помилково збережених файлів не є стороннім щодо предмета кримінального провадження, а стосується інших офіційних публікацій, пов`язаних із проведенням та оформленням результатів так званого референдуму, які також були предметом окремих оглядів та зафіксовані іншими протоколами.
Отже, така технічна невідповідність підлягає врахуванню судом при оцінці повноти та достовірності відповідного електронного додатка, проте сама по собі не свідчить про недопустимість протоколу огляду в цілому та не утворює передбачених КПК України підстав для виключення зафіксованих у ньому відомостей із сукупності доказів.
Суд також враховує, що зазначені протоколи не є єдиними доказами факту організації та проведення незаконного референдуму і подальшого використання його результатів державою-агресором, а відповідні обставини підтверджуються сукупністю інших безпосередньо досліджених судом доказів.
Судом також безпосередньо досліджено інші матеріали кримінального провадження процесуального характеру, крім наведених вище протоколів огляду та додатків до них.
Зокрема, досліджено витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань, повідомлення та рапорти про виявлення кримінальних правопорушень і початок досудового розслідування, доручення про здійснення та проведення досудового розслідування, постанови про створення, визначення та зміну складу слідчих груп, постанови про визначення, зміну та заміну груп прокурорів, постанови про об`єднання та виділення матеріалів досудового розслідування, визначення підслідності, відповідні реєстри матеріалів досудового розслідування та інші процесуальні документи.
Наведені документи у своїй сукупності відображають послідовність прийняття процесуальних рішень під час здійснення досудового розслідування, рух матеріалів між відповідними кримінальними провадженнями, визначення органу досудового розслідування, а також осіб, уповноважених здійснювати досудове розслідування та процесуальне керівництво у відповідні періоди.
Водночас суд не розглядає зазначені організаційно-процесуальні документи як самостійні докази винуватості ОСОБА_5 у пред`явленому їй обвинуваченні. Їх дослідження здійснено у взаємозв`язку з іншими матеріалами провадження, у тому числі для перевірки дотримання встановленого кримінальним процесуальним законом порядку здійснення досудового розслідування та належності повноважень осіб, які приймали відповідні процесуальні рішення і проводили процесуальні дії.
Посилання захисника на те, що під час виконання вимог статті 290 КПК України стороні захисту нібито не були відкриті окремі процесуальні документи, зокрема постанова про призначення групи прокурорів, які здійснюватимуть процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, від 28 лютого 2024 року та постанова про виділення матеріалів досудового розслідування від 27 лютого 2024 року, суд вважає необґрунтованими.
Відповідно до частини дев`ятої статті 290 КПК України факт надання сторонам доступу до матеріалів із зазначенням їх найменування підлягає письмовому підтвердженню. У матеріалах кримінального провадження міститься відповідна розписка, якою підтверджено надання стороні захисту доступу до матеріалів досудового розслідування та ознайомлення з ними. 
При цьому під час судового розгляду сторона захисту мала можливість безпосередньо ознайомитися із зазначеними документами, вони були досліджені судом за участю сторін, захисник мав можливість висловити щодо них свої заперечення та навести відповідні доводи. Будь-яких об`єктивних даних, які б спростовували наявне у матеріалах провадження письмове підтвердження відкриття стороні захисту матеріалів досудового розслідування або свідчили про фактичне обмеження доступу саме до зазначених документів, судом не встановлено.
За таких обставин самі лише твердження захисника про те, що вона не пам`ятає про ознайомлення з окремими процесуальними документами або не отримувала їх окремих копій, за наявності письмового підтвердження відкриття матеріалів та їх подальшого безпосереднього дослідження на судовому засіданні, не дають підстав для висновку про порушення вимог статті 290 КПК України та недопустимість відповідних матеріалів.
Крім того, суд безпосередньо дослідив протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, складені під час досудового розслідування, разом із доданими до них фототаблицями, довідками до фототаблиць та відеозаписами відповідних слідчих дій.
Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімком від 12 жовтня 2023 року разом з додатком № 1, таблицею № 1 та довідкою до фототаблиці, а також відеозаписом, доданим до протоколу, вбачається, що свідок ОСОБА_14 під час проведення відповідної слідчої дії впізнав ОСОБА_5 як мешканку с. Дудчани, яка у вересні 2022 року брала участь у проведенні так званого референдуму. ОСОБА_5 разом з іншою жінкою здійснювала подвірний обхід мешканців села, мала при собі списки, пропонувала взяти участь у голосуванні та закликала голосувати за приєднання до російської федерації. ОСОБА_5 приходила і до його домоволодіння, де запропонувала проголосувати та надала бюлетень, який після заповнення було опущено до переносної скриньки для голосування. Також свідок зазначив, що поблизу осіб, які проводили голосування, перебували російські військовослужбовці, однак ознак застосування примусу до ОСОБА_5 він не спостерігав.
Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімком від 24 жовтня 2023 року разом з додатком № 1, таблицею № 1 та довідкою до фототаблиці, а також відеозаписом, доданим до протоколу, вбачається, що свідок ОСОБА_15 під час проведення відповідної слідчої дії впізнала на фотознімку № 3 ОСОБА_5 як мешканку с. Дудчани, яку знала тривалий час як односельчанку. ОСОБА_5 у період окупації була активно залучена до проведення так званого референдуму щодо приєднання Херсонської області до російської федерації та брала в ньому участь як член відповідної комісії. Особу ОСОБА_5 ОСОБА_15 впізнала за загальними рисами обличчя та з огляду на те, що знала її раніше.
Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімком від 24 жовтня 2023 року разом з додатком № 1, таблицею № 1 та довідкою до фототаблиці, а також відеозаписом, доданим до протоколу, вбачається, що свідок ОСОБА_16 під час проведення відповідної слідчої дії впізнала на фотознімку № 3 ОСОБА_5 як мешканку с. Дудчани, яку знала раніше як односельчанку. У період окупації ОСОБА_5 брала участь у проведенні так званого референдуму, здійснювала подвірний обхід мешканців села та, за сприйняттям свідка, була членом відповідної комісії. Особу ОСОБА_5 ОСОБА_16 впізнала за зовнішністю та загальними рисами обличчя.
Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімком від 24 жовтня 2023 року разом з додатком № 1, таблицею № 1 та довідкою до фототаблиці, а також відеозаписом, доданим до протоколу, вбачається, що свідок ОСОБА_17 під час проведення відповідної слідчої дії впізнала на фотознімку № 3 ОСОБА_5 як мешканку с. Дудчани, яку добре знала як односельчанку. У період окупації ОСОБА_5 була задіяна у проведенні так званого референдуму на виборчій дільниці та була членом відповідної виборчої комісії. Особу ОСОБА_5 ОСОБА_17 впізнала за зовнішністю, зокрема середнім зростом, схильністю до повноти, вузьким розрізом очей та короткою зачіскою.
Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімком від 12 жовтня 2023 року разом з додатком № 1, таблицею № 1 та довідкою до фототаблиці, а також відеозаписом, доданим до протоколу, вбачається, що свідок ОСОБА_18 під час проведення відповідної слідчої дії впізнала на фотознімку № 3 ОСОБА_5 як мешканку с. Дудчани, яку знала тривалий час як односельчанку. У період окупації ОСОБА_5 брала участь у проведенні так званого референдуму, приходила до домоволодіння ОСОБА_18 з метою запропонувати взяти участь у голосуванні та діяла у складі відповідної комісії.
Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімком від 12 жовтня 2023 року разом з додатком № 1, таблицею № 1 та довідкою до фототаблиці, а також відеозаписом, доданим до протоколу, вбачається, що свідок ОСОБА_19 під час проведення відповідної слідчої дії впізнала на фотознімку № 3 ОСОБА_5 як мешканку с. Дудчани, яку знала з дитинства як односельчанку. Під час проведення так званого референдуму ОСОБА_5 приходила до її домоволодіння, при цьому ОСОБА_19 сприймала її як особу, яка діяла у складі відповідної комісії. Особу ОСОБА_5 впізнала впевнено, оскільки знала її протягом тривалого часу.
Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімком від 12 жовтня 2023 року разом з додатком № 1, таблицею № 1 та довідкою до фототаблиці, а також відеозаписом, доданим до протоколу, вбачається, що свідок ОСОБА_20 під час проведення відповідної слідчої дії впізнав на фотознімку № 3 ОСОБА_5 як мешканку с. Дудчани, яку добре знав, зокрема через спільну роботу з її чоловіком. Під час проведення так званого референдуму ОСОБА_5 приходила до його домоволодіння з метою запропонувати взяти участь у голосуванні, діяла у складі відповідної комісії та показувала, де саме необхідно поставити відмітку під час голосування. Особу ОСОБА_5 ОСОБА_20 впізнав упевнено, оскільки добре знав її раніше.
Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімком від 24 жовтня 2023 року разом з додатком № 1, таблицею № 1 та довідкою до фототаблиці, а також відеозаписом, доданим до протоколу, вбачається, що свідок ОСОБА_21 під час проведення відповідної слідчої дії впізнав на фотознімку № 3 ОСОБА_5 як мешканку с. Дудчани, яку знав раніше як односельчанку.
Під час проведення так званого референдуму ОСОБА_5 приходила до його домоволодіння разом з іншими особами, мала при собі бюлетені для голосування та брала участь у проведенні голосування. Після отримання бюлетеня ОСОБА_21 зайшов до будинку, зробив у ньому свій вибір, після чого повернувся та опустив складений бюлетень до переносної скриньки. При цьому ОСОБА_5 запропонувала показати заповнений бюлетень, однак він цього не зробив.
Щодо того, чи брала ОСОБА_5 участь у проведенні голосування добровільно або під примусом, ОСОБА_21 зазначити не зміг, оскільки таких обставин особисто не знав. Особу ОСОБА_5 він упізнав упевнено, оскільки знав її тривалий час як місцеву мешканку.
Суд бере до уваги зазначені протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімком разом із доданими до них матеріалами в частині результатів проведених впізнань, а саме того, що відповідні свідки вказали на ОСОБА_5 як на особу, яку вони знали раніше та бачили під час подій, що є предметом судового розгляду. Відомості про конкретні дії ОСОБА_5 суд встановлює насамперед з показань свідків, безпосередньо отриманих на судовому засіданні, а також показань, які відповідно до вимог КПК України можуть бути використані судом як докази.
Твердження захисника щодо недопустимості цих доказів з огляду на те, що на окремих відеозаписах через ракурс зйомки безпосередньо не видно, на яке саме фотозображення вказує свідок, що використаний фотознімок ОСОБА_5 відображає її у молодшому віці, а в окремих довідках чи додатках відсутні дата або підпис особи, яка проводила слідчу дію, суд вважає необґрунтованими.
Відповідно до статті 86 КПК України доказ є допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом, а згідно зі статтею 94 КПК України суд оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку. Стаття 228 КПК України допускає проведення впізнання за фотознімками та передбачає необхідність з`ясування обставин, за яких особа раніше бачила того, кого впізнає, ознак такого впізнання та результатів проведеної слідчої дії. 
Досліджені судом протоколи, фототаблиці, довідки та відеозаписи в їх сукупності дають можливість встановити, яка саме слідча дія проводилася, особу свідка, запропоновані для впізнання фотозображення, результат впізнання та пояснення свідка щодо того, кого саме він упізнав, за якими ознаками та у зв`язку з якими обставинами знав цю особу. У кожному з таких випадків свідки не впізнавали раніше незнайому їм особу, а вказували на ОСОБА_5 , яку знали до проведення слідчої дії як односельчанку, та пояснювали обставини, за яких бачили її під час проведення так званого референдуму.
Та обставина, що через технічний ракурс відеозйомки не в кожному випадку одночасно видно руку свідка і номер фотознімка, сама по собі не спростовує результату слідчої дії, оскільки відповідний номер фотозображення чітко називається свідком та фіксується у протоколі і фототаблиці. Так само використання фотознімка ОСОБА_5 , зробленого у молодшому віці, не свідчить про порушення вимог частини сьомої статті 228 КПК України, якщо фотознімки, пред`явлені одночасно, не мають між собою таких різких відмінностей, які суттєво впливають на сприйняття зображення. 
Відсутність окремого реквізиту в окремій довідці чи додатку також не нівелює результат усієї слідчої дії, коли належність такого додатка до конкретного протоколу, дата, учасники, хід і результат впізнання однозначно встановлюються з інших складових відповідного процесуального документа. Статті 104 та 105 КПК України передбачають фіксацію ходу і результатів процесуальної дії у протоколі та можливість долучення до нього фототаблиць, відеозаписів та інших матеріалів, які пояснюють його зміст. 
За таких обставин наведені захисником недоліки окремих елементів оформлення або технічної фіксації суд враховує при оцінці доказового значення кожного конкретного протоколу, однак вони не свідчать про порушення встановленого законом порядку отримання доказів та не є достатньою підставою для визнання зазначених протоколів недопустимими.
Протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімком від 12 жовтня 2023 року, проведеного за участю свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_7 , суд не покладає в основу своїх висновків щодо результатів впізнання ОСОБА_5 .
Так, зі змісту зазначених протоколів не вбачається належної фіксації того, в якості кого саме та у зв`язку з якими конкретними обставинами свідки впізнали особу, зображену на фотознімку № 3. Водночас відповідно до частини першої статті 228 КПК України перед пред`явленням особи для впізнання мають бути з`ясовані, зокрема, обставини, за яких особа, яка впізнає, раніше бачила відповідну особу, а також ознаки, за якими вона може її впізнати.
Крім того, досліджені судом DVD-R носії, долучені до вказаних протоколів як матеріали технічної фіксації відповідних слідчих дій, фактично не містять відеозапису проведення пред`явлення особи для впізнання за фотознімком. Натомість на них збережено відеозаписи допитів відповідних свідків під час досудового розслідування. Отже, такі носії не підтверджують хід і результати саме тієї слідчої дії, додатками до якої вони зазначені, та не усувають наведених недоліків змісту протоколів.
При цьому відеозаписи допитів свідків не можуть розглядатися судом як складова або заміна відеофіксації пред`явлення особи для впізнання. Питання використання показань, наданих свідком під час досудового розслідування, регулюється окремими положеннями КПК України. За загальним правилом суд обґрунтовує свої висновки показаннями, безпосередньо сприйнятими на судовому засіданні, тоді як показання, отримані слідчим чи прокурором, можуть бути використані у випадках, прямо передбачених КПК України, зокрема за дотримання умов частини одинадцятої статті 615 КПК України щодо їх відеофіксації в умовах воєнного стану.
Таким чином, зазначені відеозаписи допитів не надають доказового значення відповідним протоколам як результатам пред`явлення особи для впізнання, а самі протоколи з огляду на наведені недоліки суд не використовує як докази того, що свідки ОСОБА_22 та ОСОБА_7 у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку впізнали ОСОБА_5 як особу, причетну до обставин, що є предметом цього кримінального провадження.
Крім того, в судовому засіданні були допитані свідки, зі змісту показань яких вбачається причетність обвинуваченої до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення.
На судовому засіданні свідок ОСОБА_7 надала такі показання.
До початку повномасштабного вторгнення та в період тимчасової окупації проживала у с. Дудчани. Село протягом декількох місяців перебувало під окупацією російських військових.
У вересні 2022 року на території села проводилося голосування з питання приєднання Херсонської області до російської федерації. Про його проведення їй було відомо від місцевих жителів. Також їй було відомо, що до організації відповідних заходів були залучені представники створеної окупаційною владою місцевої адміністрації, а особи, які проводили голосування, обходили домоволодіння мешканців села.
В один із днів проведення такого голосування, приблизно до обіду, вона перебувала вдома разом із чоловіком. Почувши біля домоволодіння людей, вийшла на подвір`я та побачила двох жінок, однією з яких була ОСОБА_5 , а інша їй знайома не була.
ОСОБА_5 знала задовго до цих подій як мешканку села, зокрема її сестра навчалася разом із сестрою ОСОБА_23 , у зв`язку з чим особу ОСОБА_5 впізнала одразу.
Жінки прийшли у зв`язку з проведенням голосування та запропонували їй проголосувати. При них знаходилися папери, у тому числі документи, пов`язані з голосуванням, та списки. Їй показали, де необхідно поставити відмітку. Побоюючись можливих наслідків відмови в умовах окупації, вона поставила відмітку у наданому їй документі. Сам документ у себе не залишала, після цього його забрали особи, які проводили голосування.
Після відвідування її домоволодіння ОСОБА_5 та жінка, яка перебувала разом із нею, пішли далі до інших мешканців села, у тому числі до сусіднього домоволодіння.
Російських військовослужбовців безпосередньо біля свого домоволодіння разом із цими двома жінками під час голосування вона не бачила. Будь-яких ознак того, що ОСОБА_5 у цей момент діяла під безпосереднім примусом, також не спостерігала.
Водночас загальну обстановку в селі в період окупації характеризувала як таку, що викликала у мешканців страх перед російськими військовими. Саме через побоювання можливих негативних наслідків вона не стала відкрито відмовлятися від запропонованого їй голосування.
Під час досудового розслідування їй пред`являли ОСОБА_5 для впізнання, під час якого вона її впізнала.
На судовому засіданні свідок ОСОБА_16 надала такі показання.
Станом на 24 лютого 2022 року та протягом періоду окупації проживала у с. Дудчани Бериславського району Херсонської області. Село було окуповане військовими російської федерації, на його території діяли представники окупаційної влади.
У вересні 2022 року, приблизно 23 вересня, у селі проводилося голосування з питання приєднання Херсонської області до російської федерації. Мешканців села відвідували за місцем проживання особи, які мали при собі бюлетені та скриньки для голосування.
У день проведення голосування до її домоволодіння до обіду прийшли двоє місцевих мешканців із бюлетенями та скринькою для голосування. Їй запропонували взяти бюлетень, поставити в ньому відмітку та опустити його до скриньки. У бюлетені пропонувалося висловитися щодо приєднання Херсонської області до російської федерації. Вона особисто поставила відмітку про те, що не підтримує таке приєднання.
У той самий день із вікна свого будинку побачила ОСОБА_5 разом із невідомою їй жінкою біля розташованого поруч продуктового магазину. Відстань від її будинку до цього місця становила приблизно 15-20 метрів, у зв`язку з чим вона могла добре бачити те, що відбувалося.
Біля магазину знаходилися стіл та скринька для голосування. Невідома жінка працювала з бюлетенями та ставила в них відмітки, після чого ОСОБА_5 складала ці бюлетені та опускала їх до скриньки. Скринька була прозорою, у ній вже знаходилися інші бюлетені.
ОСОБА_5 знала давно як мешканку села, тому впевнена, що бачила саме її та не могла помилитися щодо її особи.
Безпосередньо із ОСОБА_5 під час цих подій не спілкувалася. Разом із ОСОБА_5 та невідомою жінкою російських військовослужбовців у той момент не бачила.
Про застосування до ОСОБА_5 примусу або тиску з метою її участі у проведенні голосування, а також про отримання нею будь-якої винагороди їй нічого не відомо.
Під час досудового розслідування їй показували фотографію ОСОБА_5 , на якій вона її впізнала. Водночас конкретних обставин процесуального оформлення такого впізнання, кількості пред`явлених фотографій та проведення його фіксації достовірно не пам`ятає.
На судовому засіданні свідок ОСОБА_18 надала такі показання.
Станом на початок повномасштабного вторгнення та протягом періоду окупації проживала у с. Дудчани Бериславського району Херсонської області та із села не виїжджала. Село було окуповане російськими військами.
Наприкінці вересня 2022 року на території села проводилося голосування з питання приєднання Херсонської області до російської федерації.
В один із днів проведення такого голосування, приблизно 26 вересня 2022 року, до її домоволодіння прийшли ОСОБА_5 та ще одна жінка, яку вона раніше не знала. У цей час вдома разом із нею перебував чоловік.
Розмову щодо голосування вела ОСОБА_5 , яка повідомила про проведення референдуму та запропонувала взяти у ньому участь. Інша жінка під час цієї розмови переважно мовчала.
При жінках знаходилися бюлетені та скринька для голосування. Їй та чоловікові надали бюлетені, у яких містилося питання щодо приєднання Херсонської області до російської федерації та передбачалася можливість висловити свою позицію щодо цього. Вони поставили у бюлетенях відповідні відмітки та опустили їх до скриньки.
Після цього ОСОБА_5 та жінка, яка перебувала разом із нею, подякували та разом залишили домоволодіння.
Під час відвідування її домоволодіння разом із зазначеними жінками російських військовослужбовців не було.
Про отримання ОСОБА_5 або іншими особами будь-якої грошової чи іншої винагороди за участь у проведенні голосування їй нічого не відомо.
ОСОБА_5 знала раніше як мешканку того самого села.
Під час досудового розслідування їй пред`являли для впізнання фотографії декількох осіб, серед яких вона впізнала ОСОБА_5 .
На судовому засіданні свідок ОСОБА_21 надав такі показання.
У період тимчасової окупації проживав у с. Дудчани Бериславського району Херсонської області. ОСОБА_5 знав раніше як односельчанку.
У вересні 2022 року, під час проведення на території села так званого референдуму, до його домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , прийшли ОСОБА_5 та ще одна, невідома йому жінка.
ОСОБА_5 запропонувала взяти участь у голосуванні та надала бюлетень. Зміст питання у бюлетені дослівно не пам`ятає, однак за своїм розумінням воно стосувалося голосування за росію.
Разом із жінками була скринька для голосування, яку він описав як прозору.
Будь-якої агітації з боку ОСОБА_5 , крім пропозиції взяти участь у голосуванні, не зазначив.
Інших обставин участі ОСОБА_5 у проведенні так званого референдуму особисто не спостерігав.
На судовому засіданні свідок ОСОБА_22 надала такі показання.
У період тимчасової окупації проживала у с. Дудчани Бериславського району Херсонської області. ОСОБА_5 знала раніше як односельчанку.
У період з 23 по 27 вересня 2022 року на території села проводився так званий референдум. У цей час вона разом із чоловіком перебувала вдома та самостійно нікуди для участі у голосуванні не ходила.
До їхнього домоволодіння прийшли дві жінки, однією з яких була ОСОБА_5 , а іншу жінку вона не знала. При них були бюлетені та скринька для голосування. Вони прийшли з метою запропонувати їй та чоловікові проголосувати щодо приєднання території до російської федерації.
Жінки покликали їх із домоволодіння, після чого вона разом із чоловіком вийшла до них. За межами двору перебував автомобіль, біля якого знаходилися озброєні російські військовослужбовці.
Під час голосування ОСОБА_5 пояснювала їй, де саме у бюлетені необхідно поставити відмітку. Вона та її чоловік поставили відповідні відмітки у бюлетенях та взяли участь у такому голосуванні.
Особисто ОСОБА_5 їй не погрожувала та фізично не примушувала голосувати. Водночас вона не вважала свій вибір вільним, оскільки поблизу знаходилися озброєні російські військовослужбовці, яких вона боялася. Крім того, побоювалася можливих негативних наслідків для своєї родини, оскільки її син був військовослужбовцем Збройних Сил України.
Будь-яких ознак того, що сама ОСОБА_5 діяла під примусом, вона не спостерігала. За її сприйняттям, ОСОБА_5 поводилася впевнено та добровільно виконувала дії, пов`язані з проведенням голосування.
Після завершення голосування ОСОБА_5 та жінка, яка перебувала разом із нею, пішли далі по вулиці.
Під час досудового розслідування її допитували та пред`являли декілька фотографій для впізнання, серед яких вона впізнала ОСОБА_5 .
На судовому засіданні свідок ОСОБА_24 надала такі показання.
Станом на лютий 2022 року та протягом періоду тимчасової окупації проживала у с. Дудчани Бериславського району Херсонської області. Село було окуповане російськими військами.
У вересні 2022 року на території села проводився так званий референдум з питання приєднання до російської федерації. Його проведення організовувалося представниками окупаційної влади. За її словами, представником такої влади у селі була ОСОБА_25 .
Спочатку мешканцям пропонувалося прибути до визначеного місця для голосування, однак, оскільки значна частина людей туди не прийшла, особи, залучені до проведення голосування, розділилися на групи та почали обходити домоволодіння мешканців села.
ОСОБА_25 особисто пропонувала їй взяти участь у голосуванні, однак вона відмовилася.
У подальшому до її домоволодіння прийшли двоє осіб - знайома їй місцева жінка та молодий чоловік. Вони повідомили про мету свого приходу та запропонували проголосувати. При собі мали документи, пов`язані з голосуванням, однак вона відмовилася їх брати чи переглядати та повідомила, що голосувати не буде. Після її відмови зазначені особи відреагували спокійно та пішли далі. Російських військовослужбовців разом із ними не було.
ОСОБА_5 знала як односельчанку, однак особисто її участі у проведенні так званого референдуму не бачила. Під час окупації із ОСОБА_5 не спілкувалася, оскільки вони проживали у різних частинах села.
Про можливу участь ОСОБА_5 у проведенні голосування їй було відомо лише зі слів інших осіб. Зокрема, ще до проведення голосування ОСОБА_25 , пропонуючи їй взяти участь у референдумі, повідомляла, що ОСОБА_5 також братиме участь у його проведенні.
Від кого саме з інших місцевих мешканців чула про участь ОСОБА_5 у референдумі, через сплив часу не пам`ятає.
Про отримання ОСОБА_5 або іншими особами будь-якої винагороди за участь у проведенні голосування їй нічого не відомо.
Також, на судовому засіданні були досліджені показання свідків отримані не шляхом їх безпосереднього допиту судом під час судового засідання, а у порядку частини одинадцятої статті 615 КПК України, відповідно до якої показання, отримані під час допиту свідка, потерпілого, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо хід і результати такого допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації.
У вказаному порядку досліджені показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_20 та ОСОБА_19 , які були допитані під час досудового розслідування, що підтверджується протоколами допиту свідків, а також змістом DVD-R дисків, доданих до протоколів допиту, які були відтворені в залі суду.
Таке рішення було судом ухвалене у зв`язку з неможливістю забезпечення прибуття зазначених свідків до зали суду з об`єктивних причин.
Так, відповідно до результатів допиту свідка ОСОБА_15 , які зафіксовані за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації, встановлено, що вона 24 жовтня 2023 року надала такі показання. 
Свідок ОСОБА_15 повідомила, що на початку повномасштабного вторгнення російські військовослужбовці зайшли до с. Дудчани зі зброєю, після чого населений пункт опинився в окупації. У період окупації в селі проводився так званий референдум щодо приєднання Херсонської області до російської федерації. Голосування здійснювалося шляхом подвірного обходу мешканців із переносними скриньками. До її домоволодіння для проведення голосування приходили дві інші мешканки села, при цьому ОСОБА_5 серед них не було.
ОСОБА_5 ОСОБА_15 знала як односельчанку. Її безпосередньої участі у подвірному обході та проведенні голосування свідок особисто не спостерігала. Відомості про те, що ОСОБА_5 під час так званого референдуму ходила по домоволодіннях мешканців села та нібито погрожувала особам, які не бажали голосувати, зокрема висловлюваннями про можливе застосування до них насильства, ОСОБА_15 отримала від інших мешканців села.
Разом з тим ОСОБА_15 характеризувала ОСОБА_5 як особу з вираженими проросійськими поглядами. За сприйняттям свідка, ОСОБА_5 після початку окупації позитивно ставилася до російських військових, висловлювала переконання на користь російської федерації, негативно висловлювалася щодо Збройних Сил України та очікувала повернення російських військ після звільнення частини села.
Свідок також повідомила, що ОСОБА_5 у розмовах з іншими мешканцями позитивно характеризувала умови життя у російській федерації, зокрема розмір пенсій та заробітних плат. Водночас ОСОБА_15 прямо зазначила, що особисто ОСОБА_5 таких висловлювань їй не робила, оскільки вони фактично не спілкувалися, у тому числі в період окупації. Певне спілкування у свідка відбувалося переважно з чоловіком ОСОБА_5 , зокрема під час отримання ним виплат.
При цьому ОСОБА_15 зазначила, що осіб, які приходили до її домоволодіння для проведення голосування, російські військовослужбовці безпосередньо не супроводжували, будь-яких ознак примусу щодо них вона не спостерігала, вони поводилися вільно та невимушено.
Відповідно до результатів допиту свідка ОСОБА_20 , які зафіксовані за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації, встановлено, що він 12 жовтня 2023 року надав такі показання.
Свідок ОСОБА_20 повідомив, що у березні 2022 року с. Дудчани було окуповане російськими військами, при цьому він протягом періоду окупації залишався у селі. Перед проведенням так званого референдуму серед мешканців поширювалися друковані матеріали. Зокрема, ОСОБА_26 приносив йому газети пропагандистського характеру, однак будь-яких пояснень при цьому не надавав.
Приблизно 24 вересня 2022 року до домоволодіння ОСОБА_20 прийшли ОСОБА_5 та ще одна жінка, прізвища якої він не пам`ятав. ОСОБА_5 свідок знав раніше як мешканку села. Жінки мали при собі переносну скриньку та бюлетені для голосування. ОСОБА_5 надала бюлетень, запропонувала проголосувати та показала, де необхідно зробити відповідну позначку.
При них також знаходився список мешканців села, в якому, за сприйняттям свідка, були зазначені прізвища фактично всіх місцевих жителів, у тому числі тих, які на той час уже виїхали із села. Після заповнення бюлетеня його було опущено до принесеної жінками скриньки, після чого вони залишили домоволодіння.
Російських військовослужбовців разом із ОСОБА_5 та іншою жінкою під час їх приходу ОСОБА_20 не бачив, вони пересувалися самостійно. Будь-яких обставин, які б свідчили про примушування ОСОБА_5 до участі у проведенні голосування, він також не спостерігав.
Водночас щодо мотивів участі ОСОБА_5 свідок достовірними відомостями не володів. Висловлене ним припущення про те, що вона могла брати участь у проведенні голосування за грошову винагороду, ґрунтувалося лише на його власному припущенні, оскільки ОСОБА_5 про отримання коштів йому не повідомляла і будь-яких розмов із нею з цього приводу він не чув.
Відповідно до результатів допиту свідка ОСОБА_19 , які зафіксовані за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації, встановлено, що вона 12 жовтня 2023 року надала такі показання.
Свідок ОСОБА_19 повідомила, що на початку березня 2022 року с. Дудчани було окуповане військовослужбовцями російської федерації. У період окупації серед мешканців села поширювалася інформація про майбутнє проведення так званого референдуму, а 23 вересня 2022 року особи, які проводили голосування, почали здійснювати подвірний обхід мешканців.
До домоволодіння ОСОБА_19 прийшли ОСОБА_5 , яку свідок знала як мешканку села, та ще одна жінка, яка місцевою мешканкою не була. При них знаходилися переносна скринька для голосування, бюлетені та списки мешканців. За сприйняттям свідка, списки знаходилися у ОСОБА_5 , тоді як інша жінка мала при собі скриньку.
Під час перебування у домоволодінні було запропоновано взяти участь у голосуванні, після чого ОСОБА_19 отримала бюлетень та зробила у ньому власний вибір. При цьому свідок уточнила, що їй не вказували, де саме та яку позначку необхідно поставити, а лише надали бюлетень і запропонували проголосувати. Після голосування бюлетень було опущено до принесеної жінками скриньки, після чого вони залишили домоволодіння.
Безпосередньо біля домоволодіння ОСОБА_19 російських військовослужбовців разом із ОСОБА_5 та іншою жінкою не було. Свідок чула, що під час пересування селом осіб, які проводили голосування, могли супроводжувати російські військовослужбовці, однак особисто обставин такого супроводження та його мети не спостерігала. Чи застосовувався до ОСОБА_5 або іншої жінки будь-який примус з боку окупаційних військових чи представників окупаційної влади, ОСОБА_19 не знала та з цього приводу конкретних обставин повідомити не могла.
Оцінюючи можливість використання показань свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_20 та ОСОБА_19 , отриманих під час досудового розслідування, суд виходить з такого.
Відповідно до частини четвертої статті 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманими у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Разом з тим цією ж нормою прямо передбачено виняток із загального правила безпосередності, відповідно до якого суд вправі посилатися на показання, надані слідчому чи прокурору, якщо їх отримано в порядку, визначеному статтею 615 КПК України. 
Частиною одинадцятою статті 615 КПК України встановлено, що показання, отримані під час допиту свідка у кримінальному провадженні, яке здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді за умови, якщо хід і результати такого допиту зафіксовані за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації. Отже, законодавець безпосередньо передбачив спеціальний виняток із засади безпосередності дослідження показань, зумовлений особливостями здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану. 
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України № 2102-IX, з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, дію якого надалі неодноразово продовжено. Воєнний стан діяв і 12 та 24 жовтня 2023 року, коли проводилися допити ОСОБА_15 , ОСОБА_20 та ОСОБА_19 . Хід і результати кожного з цих допитів зафіксовані технічними засобами відеофіксації, відповідні відеозаписи досліджені судом шляхом їх безпосереднього відтворення на судовому засіданні за участю сторін, а тому передбачена частиною одинадцятою статті 615 КПК України процесуальна умова використання таких показань дотримана.
Такий підхід узгоджується з практикою Верховного Суду. Так, у постанові від 15 квітня 2025 року у справі № 337/2104/22, провадження № 51-4275км24, Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду визнав правомірним дослідження та використання судом показань свідка, наданих під час досудового розслідування з відеофіксацією відповідно до частини одинадцятої статті 615 КПК України, за обставин, коли свідок виїхала за межі України та безпосередньо в суді допитана не була. Верховний Суд відхилив доводи захисту про порушення принципу безпосередності та позбавлення права на перехресний допит, врахувавши також, що такі показання не були визначальними та оцінювалися у сукупності з іншими доказами. 
Крім того, у постанові від 02 червня 2026 року у справі № 461/8270/23, провадження № 51-4768км25, Верховний Суд дійшов висновку про правомірність використання відповідно до частини одинадцятої статті 615 КПК України відеозаписаних під час досудового розслідування показань свідка, якого, незважаючи на вжиті судом заходи, безпосередньо допитати не вдалося. Верховний Суд зазначив, що за наявності відеофіксації таких показань положення статті 615 КПК України дозволяють їх використання як доказів у суді, та визнав необґрунтованими доводи щодо порушення вимог безпосередності дослідження показань. 
У цьому кримінальному провадженні також існували об`єктивні причини, які унеможливили безпосередній допит зазначених свідків. ОСОБА_15 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 . Щодо ОСОБА_20 та ОСОБА_19 вживалися заходи для встановлення їх місцезнаходження та забезпечення участі у судовому розгляді, однак спочатку їх прибуття із с. Дудчани було пов`язане з реальною небезпекою через ведення бойових дій та обстріли, а надалі встановлено, що вони виїхали за межі Херсонської області, при цьому їх актуальне місцезнаходження встановити не вдалося.
Суд враховує довід захисника про те, що сторона захисту не брала участі у зазначених допитах під час досудового розслідування та не мала можливості поставити свідкам запитання. Водночас, з урахуванням наведеного правового регулювання та практики Верховного Суду, ця обставина сама по собі не виключає можливості використання показань, отриманих із дотриманням спеціального порядку, встановленого частиною одинадцятою статті 615 КПК України. При цьому показання ОСОБА_15 , ОСОБА_20 та ОСОБА_19 не є єдиними або вирішальними доказами винуватості ОСОБА_5 , а оцінюються судом у сукупності з показаннями свідків, безпосередньо допитаних на судовому засіданні, та іншими дослідженими доказами.
За таких обставин суд дійшов висновку про наявність передбачених кримінальним процесуальним законом підстав для використання показань ОСОБА_15 , ОСОБА_20 та ОСОБА_19 , отриманих під час досудового розслідування та зафіксованих за допомогою технічних засобів відеофіксації, і не вбачає підстав для їх відхилення лише з огляду на те, що зазначені свідки не були безпосередньо допитані на судовому засіданні, а сторона захисту не мала можливості поставити їм запитання під час досудового допиту.
Посилання захисника на те, що допити зазначених свідків під час досудового розслідування мали формальний та поверхневий характер, а слідчий підказував свідкам зміст відповідей, суд вважає необґрунтованими.
Із безпосередньо досліджених судом відеозаписів вбачається, що допити проводилися у формі послідовного з`ясування відомих свідкам обставин. Слідчий ставив як загальні, так і уточнюючі запитання, конкретизував окремі відповіді, перепитував щодо часу, місця, осіб та характеру подій, однак таких дій недостатньо для висновку про нав`язування свідкам певної версії подій або фактичне формування за них змісту показань.
Свідки надавали відповіді у вільній формі, у тому числі повідомляли про обставини, яких не пам`ятали або про які їм нічого не було відомо, а в окремих випадках прямо зазначали про відсутність особистого сприйняття певних подій. Такий характер відповідей, навпаки, не свідчить про їх наперед заданий зміст.
Саме по собі використання слідчим уточнюючих або конкретизуючих запитань не є порушенням порядку допиту, якщо вони спрямовані на з`ясування та деталізацію вже повідомлених свідком обставин і не містять фактичного примушування до певної відповіді. Під час перегляду відеозаписів суд не встановив застосування до свідків тиску, примусу, погроз, обіцянок будь-яких переваг або інших способів неправомірного впливу на зміст їх показань.
За таких обставин твердження сторони захисту про формальність допитів та підказування свідкам відповідей ґрунтуються переважно на оцінці способу формулювання окремих запитань слідчим, однак не підтверджуються змістом відеозаписів у цілому та не дають підстав ставити під сумнів допустимість отриманих показань. Водночас характер окремих запитань та спосіб їх постановки суд враховує при оцінці достовірності й доказової ваги конкретних відповідей кожного зі свідків.
Таким чином, суд, безсторонньо та неупереджено оцінивши надані стороною обвинувачення докази у їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що встановлені ними обставини виключають інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що ОСОБА_5 у вересні 2022 року брала участь у проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території с. Дудчани Бериславського району Херсонської області. Стороною обвинувачення, на переконання суду, поза розумним сумнівом доведено обставини, необхідні для правової кваліфікації її дій за частиною другою статті 28, частиною п`ятою статті 111-1 КК України.
Наявність у діях ОСОБА_5 прямого умислу на участь у проведенні незаконного референдуму суд встановлює з характеру та сукупності її дій. ОСОБА_5 , будучи місцевою мешканкою с. Дудчани, достовірно усвідомлювала факт окупації населеного пункту збройними силами російської федерації та відсутність у представників окупаційної влади будь-яких передбачених законодавством України повноважень на організацію та проведення голосування щодо зміни державної належності території України. Незважаючи на це, вона спільно з іншою особою здійснювала подвірний обхід мешканців села під час так званого референдуму, приходила до їхніх домоволодінь із матеріалами для голосування та переносною скринькою, пропонувала взяти участь у голосуванні, надавала бюлетені, а в окремих випадках пояснювала порядок їх заповнення. Зазначені дії мали не випадковий чи одноразовий побутовий характер, а були безпосередньо спрямовані на забезпечення проведення організованого окупаційною владою голосування.
Про узгоджений характер дій ОСОБА_5 з іншими особами свідчить те, що вона здійснювала відповідні дії не самостійно, а спільно щонайменше з іншою жінкою, при цьому між ними були розподілені фактичні дії під час подвірного голосування: при них знаходилися бюлетені, списки мешканців та переносна скринька, після заповнення бюлетені поміщалися до цієї скриньки, після чого вони продовжували обхід інших домоволодінь. Такий характер поведінки, її послідовність і спрямованість свідчать про попередню узгодженість спільних дій, необхідних для проведення незаконного референдуму.
Суд також не встановив обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_5 діяла під впливом такого примусу, який виключав би добровільність її поведінки. Свідки, які безпосередньо бачили ОСОБА_5 під час проведення голосування, не спостерігали застосування до неї фізичного насильства, погроз чи інших очевидних форм примушування. У ряді випадків вона та інша особа пересувалися селом без безпосереднього супроводу російських військовослужбовців, самостійно приходили до домоволодінь мешканців та виконували дії, необхідні для голосування. При цьому загальна обстановка збройної окупації та присутність російських військових у населеному пункті сама по собі не підтверджує доводів обвинуваченої про те, що саме її участь у проведенні референдуму була вимушеною.
Тому сукупність установлених судом обставин, а саме тривалість проживання ОСОБА_5 у с. Дудчани, очевидний для неї факт збройної окупації, характер та спрямованість виконуваних нею дій, їх здійснення спільно з іншою особою, відсутність встановлених судом об`єктивних проявів примусу, дає суду підстави дійти висновку, що ОСОБА_5 усвідомлювала суспільно небезпечний характер своїх дій, розуміла, що бере участь саме у проведенні організованого окупаційною владою незаконного референдуму на тимчасово окупованій території України, та бажала вчиняти відповідні дії.
При цьому покликання обвинуваченої на те, що вона не була членом будь-якої дільничної комісії, не здійснювала організаційних функцій, не видавала бюлетенів, не вела списків виборців, не пропонувала мешканцям голосувати, а її перебування разом з особами, які проводили так званий референдум, зводилося лише до того, що вона показувала їм місця проживання односельців, суд оцінює критично, оскільки така версія в частині заперечення активної участі ОСОБА_5 у проведенні голосування спростовується сукупністю узгоджених між собою доказів.
При цьому суд враховує, що сама ОСОБА_5 фактично не заперечувала своєї присутності у складі групи осіб, яка здійснювала подвірний обхід мешканців с. Дудчани під час проведення так званого референдуму. Вона підтвердила, що пересувалася селом разом з іншою жінкою та представниками окупаційних сил, заходила до домоволодінь місцевих жителів, у тому числі ОСОБА_7 , ОСОБА_22 , ОСОБА_18 та інших, бачила бюлетені та розуміла, що метою такого обходу було запропонувати мешканцям взяти участь у голосуванні. Крім того, ОСОБА_5 визнала, що під час одного з таких епізодів російський військовослужбовець передав їй переносну скриньку для голосування, яку вона певний час тримала при собі. Отже, її власні показання вже спростовують твердження про повну непричетність до процесу проведення голосування та підтверджують безпосереднє перебування разом з особами, які його забезпечували.
Разом з тим пояснення обвинуваченої про те, що її роль обмежувалася виключно показуванням адрес мешканців, не узгоджуються з показаннями осіб, які безпосередньо спостерігали її дії під час проведення голосування.
Так, ОСОБА_7 повідомила, що до її домоволодіння прийшли ОСОБА_5 та інша жінка саме з метою проведення голосування, мали при собі документи, пов`язані з ним, та списки, запропонували взяти участь у голосуванні і пояснили, де необхідно зробити відповідну позначку.
ОСОБА_18 та ОСОБА_21 незалежно один від одного підтвердили, що ОСОБА_5 разом з іншою жінкою прийшла до їх домоволодіння з бюлетенями та переносною скринькою. При цьому саме ОСОБА_5 запропонувала взяти участь у так званому референдумі, а ОСОБА_21 також безпосередньо надала бюлетень для голосування.
ОСОБА_22 також показала, що ОСОБА_5 та інша жінка прийшли до її домоволодіння з бюлетенями і скринькою для голосування, після чого ОСОБА_5 пояснювала, де саме у бюлетені необхідно зробити позначку. Та обставина, що поблизу перебували озброєні російські військовослужбовці, враховується судом при оцінці умов, у яких голосували мешканці, однак сама ОСОБА_22 не спостерігала застосування будь-якого примусу безпосередньо до ОСОБА_5 .
Показання ОСОБА_20 , досліджені в порядку частини одинадцятої статті 615 КПК України, узгоджуються із наведеними показаннями. Він повідомив, що ОСОБА_5 разом з іншою жінкою прийшла до його домоволодіння, мала при собі матеріали для голосування, надала бюлетень, запропонувала проголосувати та показала, де необхідно зробити позначку. При них також знаходився список мешканців села. Російських військовослужбовців безпосередньо разом із ними в цей момент свідок не бачив.
ОСОБА_19 також підтвердила сам факт приходу ОСОБА_5 разом з іншою жінкою до її домоволодіння під час проведення так званого референдуму, наявність у них переносної скриньки, бюлетенів та списків мешканців і надання їй бюлетеня для голосування. Водночас суд враховує її уточнення про те, що саме у її випадку ОСОБА_5 не вказувала, яку конкретно позначку необхідно поставити, а лише було запропоновано зробити власний вибір.
Крім того, ОСОБА_16 , яка безпосередньо із ОСОБА_5 під час голосування не спілкувалася, спостерігала її разом з іншою жінкою біля місцевого магазину, де знаходилися стіл та скринька з бюлетенями, при цьому бачила, як ОСОБА_5 складала бюлетені та поміщала їх до скриньки. Ці показання додатково спростовують твердження обвинуваченої про виключно пасивну присутність поряд з іншими особами.
Наведені показання отримані від різних осіб, які спостерігали ОСОБА_5 у різних місцях та за різних обставин, однак у суттєвій частині вони є взаємоузгодженими: ОСОБА_5 перебувала разом з іншою особою, яка забезпечувала голосування, здійснювала подвірний обхід, приходила до домоволодінь мешканців із матеріалами для голосування, пропонувала взяти участь у ньому, у конкретних випадках надавала бюлетені та пояснювала порядок голосування. Така повторюваність однорідних дій щодо різних мешканців не узгоджується з версією про випадкове або виключно допоміжне перебування ОСОБА_5 поряд із групою лише для того, щоб показати розташування домоволодінь.
Водночас суд не покладає в основу своїх висновків припущення свідків або відомості, які вони отримали з чужих слів. Зокрема, суд не використовує як доказ корисливого мотиву припущення ОСОБА_20 про можливе отримання ОСОБА_5 грошової винагороди, оскільки будь-яких безпосередніх відомостей про це він не мав. Так само повідомлені ОСОБА_15 зі слів інших мешканців відомості про нібито погрози ОСОБА_5 особам, які відмовлялися голосувати, не використовуються як самостійне підтвердження вчинення таких дій. Не надає суд доказового значення й суб`єктивним оцінкам окремих свідків щодо членства ОСОБА_5 у конкретній комісії, якщо такі висновки ґрунтувалися не на особисто сприйнятих фактах, а на припущеннях.
Таким чином, висновок суду про участь ОСОБА_5 у проведенні незаконного референдуму ґрунтується не на оцінках, чутках чи припущеннях, а насамперед на конкретних діях обвинуваченої, безпосередньо сприйнятих різними свідками, які у своїй сукупності узгоджуються між собою та частково підтверджуються показаннями самої ОСОБА_5 щодо її перебування у складі відповідної групи, подвірного обходу та фактичного контакту зі скринькою для голосування.
Що стосується інших доводів сторони захисту, наведених під час судового розгляду та у судових дебатах, суд зазначає таке.
Насамперед суд не погоджується з доводами захисника про невизначеність пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення у зв`язку з тим, що у процесуальних документах на різних етапах кримінального провадження містилися посилання як на зайняття посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій у незаконному органі влади, так і на участь в організації та проведенні незаконного референдуму.
Судовий розгляд відповідно до частини першої статті 337 КПК України здійснюється стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, та в межах остаточного обвинувачення. Після зміни прокурором обвинувачення ОСОБА_5 не інкримінується добровільне зайняття посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій у незаконному органі влади. Предметом судового розгляду в цій частині є її добровільна участь в організації та проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території, вчинена за попередньою змовою групою осіб, тобто діяння, передбачене частиною другою статті 28, частиною п`ятою статті 111-1 КК України.
Відтак доводи захисника щодо недоведеності зайняття ОСОБА_5 посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, не стосуються того обсягу обвинувачення, в межах якого суд вирішує питання про її винуватість, і суд такого діяння ОСОБА_5 не ставить у вину.
Так само відсутність у матеріалах кримінального провадження окремого документа про персональний склад так званої ДВК № 831, у якому було б зазначено прізвище ОСОБА_5 , сама по собі не спростовує висунутого їй обвинувачення. Висновок суду про винуватість обвинуваченої не ґрунтується виключно на факті її формального включення до складу певної виборчої комісії або на наявності у неї визначеної посади в такій комісії.
Вирішальне значення для правової оцінки мають фактично вчинені ОСОБА_5 дії, які встановлені сукупністю безпосередньо досліджених доказів. Як уже зазначено судом вище, вона спільно з іншою особою здійснювала подвірний обхід мешканців с. Дудчани саме під час проведення незаконного референдуму, перебувала разом з особами, які мали бюлетені, списки мешканців і переносну скриньку, особисто пропонувала окремим громадянам взяти участь у голосуванні, у конкретних випадках надавала бюлетені та пояснювала порядок голосування, а також виконувала інші фактичні дії, спрямовані на забезпечення проведення такого голосування.
Тому доводи захисника про те, що ОСОБА_5 не була головою, секретарем або формально встановленим членом ДВК № 831, не спростовують доказів її фактичної участі у проведенні незаконного референдуму. Для встановлення такої форми колабораційної діяльності визначальним є не найменування посади особи, а характер фактично вчинених нею дій та їх спрямованість.
Не погоджується суд і з твердженням захисника про те, що участь ОСОБА_5 не може вважатися участю в організації та проведенні незаконного референдуму через те, що вона не займалася його загальною підготовкою, формуванням виборчих комісій, друкуванням бюлетенів, складанням списків, підрахунком голосів чи оформленням остаточних результатів.
Диспозиція частини п`ятої статті 111-1 КК України не зводить участь у відповідних діях виключно до керівництва референдумом або виконання функцій голови чи секретаря виборчої комісії. Безпосереднє забезпечення процесу голосування після його початку, зокрема доставка матеріалів для голосування до громадян, подвірний обхід виборців, пропонування їм проголосувати, передача бюлетенів та забезпечення їх поміщення до переносної скриньки, за своїм фактичним змістом є діями, спрямованими на практичне проведення такого референдуму. Саме такі дії ОСОБА_5 судом встановлені. Чинна диспозиція частини п`ятої статті 111-1 КК України окремо охоплює участь в організації та проведенні незаконних виборів та/або референдумів на тимчасово окупованій території. 
Щодо доводів про недоведеність попередньої змови суд зазначає, що попередня домовленість співучасників не обов`язково повинна підтверджуватися окремим письмовим документом, аудіозаписом їхньої домовленості чи показаннями одного зі співучасників про її зміст. Її наявність може бути встановлена з фактичного характеру узгоджених дій осіб до початку та під час реалізації спільного умислу.
У цьому випадку ОСОБА_5 не випадково опинилася біля місця голосування поряд з іншою особою. Вона приєдналася до групи, яка вже мала необхідні для голосування бюлетені, списки та переносну скриньку, разом з іншою особою послідовно пересувалася визначеною частиною села від одного домоволодіння до іншого, виконувала власну частину дій під час спілкування з мешканцями та після завершення голосування в одному домоволодінні продовжувала аналогічні дії в інших. Така спільність мети, узгодженість поведінки та фактичний розподіл функцій виключають випадковий характер їх одночасних дій та підтверджують попередню домовленість про спільну участь у проведенні незаконного голосування.
Доводи сторони захисту щодо незаконності виділення матеріалів досудового розслідування в кримінальне провадження № 22024230000000107 суд також відхиляє.
Дослідженими судом процесуальними документами підтверджується, що матеріали щодо ОСОБА_5 були виділені з кримінального провадження в окреме кримінальне провадження у порядку, передбаченому статтею 217 КПК України, після чого відповідні відомості були відображені в Єдиному реєстрі досудових розслідувань та досудове розслідування продовжувалося у виділеному провадженні.
Посилання захисника на наявність серед переданих їй електронних копій постанови про виділення матеріалів щодо іншої особи, а також на наявність у неї сканованого примірника постанови без підпису прокурора саме по собі не спростовує факту прийняття належного процесуального рішення щодо ОСОБА_5 . Суд оцінює не окрему електронну копію, яка збереглася у сторони захисту, а безпосередньо досліджену сукупність матеріалів кримінального провадження, з яких простежуються факт виділення матеріалів, подальша реєстрація окремого кримінального провадження, визначення у ньому уповноважених осіб та подальший рух досудового розслідування.
При цьому саме по собі виділення матеріалів досудового розслідування в окреме провадження не породжувало обов`язку повторно повідомляти ОСОБА_5 про підозру лише у зв`язку зі зміною номера кримінального провадження. ОСОБА_5 17 січня 2024 року було повідомлено про підозру до виділення матеріалів, а зміст інкримінованого їй діяння внаслідок самого процесуального рішення про виділення матеріалів не перетворився на нову подію кримінального правопорушення. Такий висновок відповідає практиці Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, відповідно до якої КПК України не містить імперативної вимоги про повторне повідомлення особі про підозру лише через виділення матеріалів в окреме провадження.
Не встановив суд і порушення строків досудового розслідування, на які посилається захисник. Як зазначає сама сторона захисту, повідомлення про підозру було здійснено 17 січня 2024 року, тобто до спливу обчисленого нею ж граничного строку 25 січня 2024 року, а завершення досудового розслідування та відкриття його матеріалів стороні захисту здійснено до закінчення передбаченого законом строку після повідомлення особі про підозру. Сам факт того, що значна частина доказів була зібрана до набуття ОСОБА_5 процесуального статусу підозрюваної, не є порушенням принципу рівності сторін, оскільки закон не передбачає участі майбутнього підозрюваного і його захисника у всіх слідчих діях, які проводяться до повідомлення особі про підозру.
Суд також відхиляє доводи щодо відсутності належних повноважень у прокурорів та слідчих після виділення матеріалів кримінального провадження. Дослідженими постановами про визначення та зміну груп прокурорів і слідчих підтверджується наявність відповідних процесуальних повноважень. Крім того, Верховний Суд у своїй практиці виходить із того, що у разі виділення матеріалів в окреме кримінальне провадження прокурори та слідчі, які були належним чином визначені у первісному провадженні, не втрачають автоматично своїх процесуальних повноважень лише внаслідок самого факту такого виділення. 
Не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону і твердження захисника про те, що прокурор ОСОБА_27 , будучи включеною до групи прокурорів, але не визначеною її старшим, не мала права затверджувати обвинувальний акт. Статус старшого прокурора групи передбачає керівництво діями інших прокурорів, однак сам по собі не позбавляє інших прокурорів, включених відповідною постановою до групи, передбачених статтею 36 КПК України повноважень прокурора. Касаційний кримінальний суд також виходив із того, що прокурор, включений до складу належним чином визначеної групи прокурорів, є процесуальним керівником у відповідному кримінальному провадженні та має повноваження на затвердження обвинувального акта. 
Щодо тверджень захисника про недопустимість матеріалів через те, що частина процесуальних документів була долучена в копіях, суд зазначає, що наведені стороною захисту положення цивільного, адміністративного чи господарського процесуального законодавства та практика, сформована у відповідних видах судочинства щодо засвідчення копій письмових доказів, не можуть автоматично застосовуватися для вирішення питання допустимості доказів у кримінальному провадженні без урахування спеціальних положень КПК України.
Сам по собі факт виготовлення копії або дубліката процесуального документа не свідчить про недопустимість відомостей, які у ньому зафіксовані. Визначальним є можливість встановити походження такого документа, його зв`язок із конкретним кримінальним провадженням, відповідність змісту первинному документу та відсутність обґрунтованих даних про його підроблення або зміну змісту. Верховний Суд, зокрема, визнавав можливим надання суду дублікатів протоколів процесуальних дій та інших носіїв інформації, які за правилами статті 99 КПК України можуть визнаватися оригіналом документа. 
У цьому кримінальному провадженні сторона захисту, посилаючись на відсутність окремих відміток «Згідно з оригіналом», не навела конкретних даних про те, що зміст досліджених судом процесуальних документів був змінений, сфальсифікований або не відповідав рішенням, фактично прийнятим у ході досудового розслідування. Тому самі лише зауваження до технічного оформлення окремих копій не є достатньою підставою для визнання недопустимими всіх матеріалів кримінального провадження та, тим більше, не спростовують показань свідків і інших доказів, які суд безпосередньо дослідив на судовому засіданні.
Отже, наведені стороною захисту зауваження щодо окремих процесуальних документів, послідовності руху матеріалів кримінального провадження та технічного оформлення їх копій не свідчать про такі істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів законність усього досудового розслідування або зумовлювали недопустимість сукупності доказів, на яких ґрунтуються висновки суду про винуватість ОСОБА_5 .
При цьому суд наголошує, що висновок про доведеність винуватості обвинуваченої ґрунтується не на самому факті прийняття тих чи інших організаційно-процесуальних рішень під час досудового розслідування, а на сукупності фактичних даних щодо конкретних дій ОСОБА_5 під час проведення незаконного референдуму, значна частина яких безпосередньо підтверджена показаннями свідків, допитаних судом, показаннями, дослідженими в передбаченому законом порядку, а також іншими належними та допустимими доказами.
Таким чином, розглянувши кримінальне провадження у межах обвинувачення, визначених частиною першою статті 337 КПК України, з урахуванням зміненого прокурором під час судового розгляду обвинувачення, безпосередньо дослідивши показання обвинуваченої, показання свідків, у тому числі отримані та досліджені в порядку частини одинадцятої статті 615 КПК України, письмові та електронні докази, оцінивши кожний із них з точки зору належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку відповідно до статті 94 КПК України, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення доведена поза розумним сумнівом.
При цьому суд враховує, що під час судового розгляду прокурором було змінено обвинувачення, у зв`язку з чим суд надає правову оцінку діям ОСОБА_5 саме в межах остаточно сформульованого обвинувачення, відповідно до якого їй інкримінується не зайняття посади в незаконно створеному органі, а участь в організації та проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території, вчинена за попередньою змовою групою осіб.
Сукупністю досліджених доказів встановлено, що у вересні 2022 року с. Дудчани Бериславського району Херсонської області перебувало під тимчасовою окупацією збройних сил російської федерації, а на його території представниками окупаційної влади проводився незаконний референдум щодо зміни державної належності тимчасово окупованої території України. ОСОБА_5 , будучи громадянкою України та місцевою мешканкою, усвідомлюючи факт окупації та незаконний характер такого голосування, спільно з іншою особою здійснювала подвірний обхід мешканців села, приходила до їхніх домоволодінь із матеріалами для голосування та переносною скринькою, пропонувала взяти участь у голосуванні, у конкретних випадках надавала бюлетені та пояснювала порядок здійснення голосування, тобто безпосередньо виконувала дії, спрямовані на практичне забезпечення проведення незаконного референдуму.
Характер, послідовність і повторюваність таких дій, їх вчинення спільно з іншою особою, наявність при них бюлетенів, списків мешканців та переносної скриньки для голосування свідчать не про випадкове перебування ОСОБА_5 поряд з особами, які проводили голосування, а про її усвідомлену та узгоджену з іншими особами участь у його проведенні. При цьому обставин, які б свідчили про застосування до ОСОБА_5 такого примусу, що виключав добровільність її поведінки, судом не встановлено.
За таких обставин суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за частиною другою статті 28, частиною п`ятою статті 111-1 КК України як колабораційну діяльність, а саме участь в організації та проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території, вчинену за попередньою змовою групою осіб.
Про вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб свідчить узгоджений характер її дій з іншою особою під час проведення незаконного голосування. ОСОБА_5 та інша особа спільно пересувалися від одного домоволодіння до іншого, мали при собі необхідні для голосування бюлетені, списки мешканців та переносну скриньку, взаємодіяли під час пропонування мешканцям взяти участь у голосуванні, забезпечували отримання та поміщення заповнених бюлетенів до скриньки, після чого разом продовжували подвірний обхід. Послідовність, повторюваність та взаємодоповнюючий характер таких дій свідчать про досягнення домовленості щодо їх спільного вчинення до початку виконання відповідних дій.
Та обставина, що матеріали щодо окремих осіб виділені в інші кримінальні провадження, а частина інших осіб не встановлена, не перешкоджає правовій оцінці дій ОСОБА_5 . Суд при цьому не вирішує питання про винуватість таких осіб, а встановлює виключно ті обставини їх спільних та узгоджених дій із ОСОБА_5 , які необхідні для правової оцінки висунутого їй обвинувачення.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченій покарання суд дійшов таких висновків. 
Положеннями частин першої, другої статті 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до частини другої статті 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Пунктом 3 частини першої статті 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до положень частини п`ятої статті 12 КК України та санкції частини п`ятої статті 111-1 КК України встановлено, що інкриміноване обвинуваченій кримінальне правопорушення є тяжким злочином проти основ національної безпеки України, яке передбачає відповідальність у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.
Отже, при визначенні обвинуваченій виду та міри покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характер діяння, форму й ступінь вини, мотиви вчинення кримінального правопорушення, наслідки його вчинення, інші обставини, які впливають на покарання, а також дані про особу винної, яка раніше не судима, на обліку у лікаря психіатра та у лікаря нарколога не перебуває, на момент окупації проживала в населеному пункті в якому і вчиняла дії щодо проведення незаконного референдуму, характеризується за місцем проживання посередньо, не притягувалася до кримінальної відповідальності, не має на утриманні неповнолітніх дітей.
Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченої, відповідно до статті 66 КК України, суд не встановив.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченої суд, відповідно до пункту 11 частини першої статті 67 КК України, визнає вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.
Визнаючи зазначену обставину такою, що обтяжує покарання, суд виходить не лише з факту дії на час вчинення злочину правового режиму воєнного стану. ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення, використовуючи обстановку, що склалася внаслідок збройної агресії російської федерації та тимчасової окупації с. Дудчани, а саме фактичну відсутність на цій території законного контролю органів державної влади України, функціонування створених державою-агресором окупаційних структур та забезпеченого окупаційними силами механізму проведення незаконного голосування. Саме використання зазначених умов забезпечило можливість здійснення подвірного обходу мешканців та проведення незаконного референдуму.
Зважаючи на те, що ОСОБА_5 , будучи громадянкою України, вчинила тяжкий злочин проти основ національної безпеки України в умовах воєнного стану та тимчасової окупації частини території Херсонської області, який у зв`язку з цим становить підвищену суспільну небезпеку, а її дії були безпосередньо спрямовані на сприяння проведенню організованого окупаційною владою незаконного референдуму щодо зміни державної належності території України, суд враховує характер та фактичний обсяг вчинених нею дій, ступінь її участі у кримінальному правопорушенні, дані про особу обвинуваченої, а також конкретні обставини вчинення злочину.
При цьому суд бере до уваги, що хоча ОСОБА_5 безпосередньо брала участь у проведенні незаконного голосування, матеріалами кримінального провадження не доведено виконання нею керівної чи координаційної ролі, участі у формуванні складу виборчої комісії, виготовленні бюлетенів, підрахунку голосів або оформленні остаточних результатів референдуму. Не встановлено також належних і допустимих доказів того, що ОСОБА_5 діяла з метою отримання грошової винагороди чи іншої матеріальної вигоди.
При індивідуалізації покарання суд також враховує вік ОСОБА_5 , надані стороною захисту відомості про стан її здоров`я, перенесені інсульти та наявні захворювання, а також тяжкий стан здоров`я її чоловіка на час інкримінованих подій. Зазначені обставини не спростовують встановленої судом добровільності дій обвинуваченої та не визнаються судом обставинами, що пом`якшують покарання у розумінні статті 66 КК України, однак враховуються як дані про особу та обставини вчинення кримінального правопорушення при визначенні конкретного розміру покарання.
Ураховуючи наведене, ступінь тяжкості кримінального правопорушення, форму вини, фактичну роль ОСОБА_5 у його вчиненні, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, наявність обставини, яка його обтяжує, а також необхідність дотримання принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, суд дійшов висновку, що мета покарання, визначена статтею 50 КК України, може бути досягнута шляхом призначення ОСОБА_5 основного покарання у виді позбавлення волі строком на шість років, тобто у розмірі, наближеному до мінімальної межі санкції частини п`ятої статті 111-1 КК України.
З урахуванням характеру вчиненого кримінального правопорушення та його безпосереднього зв`язку з участю обвинуваченої у проведенні незаконного референдуму, а також положень частини першої статті 55 КК України, висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 02 лютого 2022 року у справі № 344/16025/18, правового висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду щодо застосування статті 55 КК України, викладеного у постанові від 04 вересня 2023 року у справі № 404/2081/22, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_5 передбачене санкцією частини п`ятої статті 111-1 КК України додаткове покарання у виді позбавлення права займатися діяльністю, пов`язаною з виборчим процесом та процесом референдуму, строком на п`ятнадцять років.
Визначаючи максимальний передбачений санкцією строк цього додаткового покарання, суд враховує безпосередній зв`язок вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення саме з процедурою організації та проведення незаконного голосування та необхідність на тривалий час усунути можливість її участі у діяльності, пов`язаній з реалізацією виборчих і референдумних процедур.
Водночас суд не встановив належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення з корисливих мотивів. Саме по собі зазначення такого мотиву у зміненому прокурором обвинуваченні не звільняє сторону обвинувачення від обов`язку його доказування, а припущення окремого свідка щодо можливого отримання обвинуваченою грошової винагороди не може бути покладене в основу обвинувального вироку.
Ураховуючи правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 07 жовтня 2025 року у справі № 953/694/23, відповідно до якого за відсутності встановленого корисливого мотиву застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна є неправильним, суд не вбачає підстав для призначення ОСОБА_5 додаткового покарання у виді конфіскації майна.
Недоведеність корисливого мотиву не впливає на кваліфікацію дій ОСОБА_5 за частиною п`ятою статті 111-1 КК України, оскільки такий мотив не є обов`язковою ознакою інкримінованого їй складу кримінального правопорушення, однак має значення для вирішення питання про можливість призначення конфіскації майна.
Крім того, судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 лютого 2024 року у справі № 490/5506/22, провадження № 1-кс/490/585/2024, з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання накладено арешт на належний ОСОБА_5 на праві приватної власності житловий будинок садибного типу, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 26322935, загальною площею 37,5 кв. м, житловою площею 10,4 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони розпорядження ним та його відчуження.
Як вбачається зі змісту зазначеної ухвали, арешт майна було застосовано саме на підставі пункту 3 частини другої статті 170 КПК України з метою забезпечення можливої конфіскації майна ОСОБА_5 як додаткового покарання. Інших самостійних підстав для накладення арешту на зазначений житловий будинок, зокрема з метою забезпечення цивільного позову, спеціальної конфіскації або збереження речового доказу, ухвалою слідчого судді не визначено.
Відповідно до частини четвертої статті 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Арешт майна підлягає скасуванню, зокрема, у разі непризначення судом покарання у виді конфіскації майна.
Оскільки цим вироком суд не призначає ОСОБА_5 додаткового покарання у виді конфіскації майна, для забезпечення якого і було накладено зазначений арешт, потреба у подальшому застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження відпала. За таких обставин арешт, накладений ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 лютого 2024 року на належний ОСОБА_5 житловий будинок, підлягає скасуванню.
З матеріалів кримінального провадження встановлено, що обвинувачена ОСОБА_5 тримається під вартою по вказаному кримінальному провадженню з 18 січня 2024 року відповідно до ухвали слідчого судді Центрального районного суду м Миколаєва від 18 січня 2024 року, якою стосовно неї було обрано відповідний запобіжний захід, та подальших ухвал суду, якими його було неодноразово продовжено, у зв`язку з чим, суд вважає за необхідне зарахувати відповідний строк попереднього ув`язнення в строк відбування покарання.
Зважаючи на обставини справи, а також призначене обвинуваченій покарання, яке пов`язане з позбавленням волі, суд вважає за необхідне продовжити застосований запобіжний захід до набрання вироком законної сили, з метою забезпечення його належного виконання.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений. Витрати на залучення експертів відсутні. Речові докази відсутні. 
На підставі викладеного, керуючись статтями 373, 374 КПК України, Великоолександрівський районний суд Херсонської області, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 28, частиною п`ятою статті 111-1 КК України, та призначити їй покарання у виді шести років позбавлення волі з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з виборчим процесом та процесом референдуму строком на п`ятнадцять років.
Строк відбування покарання обвинуваченій ОСОБА_5 обраховувати з моменту набрання вироком законної сили.
На підставі частини п`ятої статті 72 КК України зарахувати обвинуваченій ОСОБА_5 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 18 січня 2024 року по дату набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою застосований стосовно ОСОБА_5 , до набрання вироком законної сили – залишити без змін.
Додаткове покарання у виді позбавлення права займатися діяльністю, пов`язаною з виборчим процесом та процесом референдуму, поширюється на весь час відбування основного покарання, а визначений вироком п`ятнадцятирічний строк цього додаткового покарання обчислювати з моменту відбуття основного покарання.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 лютого 2024 року у справі № 490/5506/22, провадження № 1-кс/490/585/2024, на належний ОСОБА_5 на праві приватної власності житловий будинок садибного типу, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 26322935, загальною площею 37,5 кв. м, житловою площею 10,4 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони розпорядження ним та його відчуження, - скасувати.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій ОСОБА_5 , захиснику та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді. Копію вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.
Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок суду може бути оскаржено до Херсонського апеляційного суду через Великоолександрівський районний суд Херсонської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченою ОСОБА_5 , яка тримається під вартою, - протягом того самого строку з моменту вручення їй копії вироку.

Суддя:     ________________     ОСОБА_1