ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
15.07.2026	Справа № 910/1619/26	

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого судді Блажівської О.Є. розглянувши заяву Акціонерного товариства «ОДЕСЬКИЙ ПРИПОРТОВИЙ ЗАВОД» про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/1619/26,
за позовом Акціонерного товариства «ОДЕСЬКИЙ ПРИПОРТОВИЙ ЗАВОД» (65481, місто Южне, Одеська обл., вул. Заводська, буд. 3; ЄДРПОУ 00206539)
до Антимонопольного комітету України (03035, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, 45; ідентифікаційний код 00032767)
про визнання протиправним та скасування рішення Антимонопольного комітету України №881-p від 20.11.2025 року,

без виклику представників сторін,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
До Господарського суду міста Києва звернулося Акціонерне товариство «ОДЕСЬКИЙ ПРИПОРТНОВИЙ ЗАВОД» (далі- Позивач/ АТ “ОПЗ”) з позовом до Антимонопольного комітету України (далі – відповідач/ АМКУ) про визнання протиправним та скасування рішення Антимонопольного комітету України №881-p від 20.11.2025 року.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2026 залишено без руху позовну заяву АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ОДЕСЬКИЙ ПРИПОРТНОВИЙ ЗАВОД». Надано позивачу строк для усунення недоліків, який становить п`ять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
03.03.2026 через систему «Електронний суд» від АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ОДЕСЬКИЙ ПРИПОРТНОВИЙ ЗАВОД» надійшла заява про усунення недоліків.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справа розглядатиметься за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 08.04.2026.
30.03.2026 до канцелярії суду від Антимонопольного комітету України надійшов відзив на позовну заяву.
08.04.2026 через систему «Електронний суд» від Акціонерного Товариства «ОДЕСЬКИЙ ПРИПОРТНОВИЙ ЗАВОД» надійшло клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.04.2026 заяву представника позивача Акціонерного Товариства «ОДЕСЬКИЙ ПРИПОРТНОВИЙ ЗАВОД» про продовження встановлених судом процесуальних строків від 08.04.2026 задоволено.
Продовжено Акціонерному Товариству «ОДЕСЬКИЙ ПРИПОРТНОВИЙ ЗАВОД» встановлені судом процесуальні строки на подання відповіді на відзив до 17.04.2026 включно.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.04.2026 підготовче засідання у справі № 910/1619/26 призначено на 06.05.2026.
17.04.2026 через систему «Електронний суд» від Акціонерного Товариства «ОДЕСЬКИЙ ПРИПОРТНОВИЙ ЗАВОД» надійшла відповідь на відзив.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.04.2026 виправлено описку в ухвалі від 13.04.2026 Господарського суду міста Києва у справі № 910/1619/26. Вважати вірним та викласти резолютивну частину ухвали від 13.04.2026 Господарського суду міста Києва в наступній редакції, шляхом виправлення пункту 1 резолютивної частини на: « 1. Підготовче засідання у справі № 910/1619/26 призначено на 29.04.26 о 14:00 год. Засідання відбудеться у приміщенні Господарського суду міста Києва за адресою: м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 44- Б, зал № 19», виправлення описки, не зачіпає суті та змісту процесуального рішення (ухвали).
29.04.2026 у судове засідання з`явились представник позивача та представник відповідача.
У судовому засіданні ( 29.04.26 о 11:15 ) по справі № (910/1619/26) судом на підставі ч.5 ст.183 ГПК України оголошено перерву на 20.05.26 о 16:15 год.
20.05.2026 у судове засідання з`явився представник позивача та представник відповідача.
20.05.2026 у засіданні судом поставлено на обговорення питання щодо закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.
У засіданні 20.05.2026 представник позивача не заперечував щодо закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.
20.05.2026 у засіданні представник відповідача не заперечував щодо закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.05.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Розгляд справи по суті призначено на 05.06.2026.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.06.2026 засідання у справі № 910/1619/26 призначено на 10.06.2026.
10.06.2026 у судове засідання з`явились представник позивача та представник відповідача.
У судовому засіданні 10.06.2026 судом заслухано вступне слово представника позивача та відповідача та на стадії дослідження доказів оголошено перерву до 22.06.2026. 
22.06.2026 у судове засідання з`явились представник позивача та представник відповідача.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.06.2026 позов Акціонерного товариства «ОДЕСЬКИЙ ПРИПОРТОВИЙ ЗАВОД» до Антимонопольного комітету України – задоволено частково. Визнано недійсним Рішення Антимонопольного комітету України №881-p від 20.11.2025 року, прийнятого за результатами розгляду справи №130 26.13/111-25 про порушення Акціонерним товариством "Одеський припортовий завод" законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу. Стягнуто з Антимонопольного комітету України (03035, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, 45; ідентифікаційний код 00032767) на користь Акціонерне товариство «ОДЕСЬКИЙ ПРИПОРТОВИЙ ЗАВОД» (65481, місто Южне, Одеська обл., вул. Заводська, буд. 3; ЄДРПОУ 00206539) витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн, 40 коп. за подання позовної заяви. 
29.06.2026 через систему «Електронний суд» від Акціонерного товариства «ОДЕСЬКИЙ ПРИПОРТОВИЙ ЗАВОД» надійшла заява про ухвалення додаткового рішення.
13.07.2026 до канцелярії суду від Антимонопольного комітету України надійшло заперечення про зменшення розміру судових витрат.

ВСТАНОВИВ:

29.06.2026 через систему «Електронний суд» від Акціонерного товариства «ОДЕСЬКИЙ ПРИПОРТОВИЙ ЗАВОД» надійшла заява про ухвалення додаткового рішення. Дана заява обґрунтована наступним. Правова допомога позивачу у цій справі надавалася на підставі Договору про надання правової допомоги № 08.06/17-2021 від 08.06.2021, укладеного між Акціонерним товариством «Одеський припортовий завод» (Клієнт) та Адвокатським бюро «Іванченко та партнери». Обсяг та вартість правової допомоги у справі № 910/1619/26 визначені Додатковою угодою № 47 від 06.01.2026 до зазначеного Договору, відповідно до пункту 3 якої вартість правової допомоги становить 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) грн. На виконання Договору про надання правової допомоги № 08.06/17-2021 від 08.06.2021 Адвокатське бюро «Іванченко та партнери» в порядку передоручення залучило до надання правової допомоги Клієнту Адвокатське бюро «Мастістий та партнери» (Договір про надання послуг від 08.06.2021 та Додаткова угода від 06.01.2026 до нього). Безпосереднє представництво інтересів позивача в Господарському суді міста Києва здійснював адвокат Мастістий Ілля Андрійович (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії та номер МК № 001571 від 01.03.2019) на підставі ордера. Факт надання правової допомоги та її вартість підтверджуються Актом наданих послуг № 41 від 25.06.2026, відповідно до якого на виконання Додаткової угоди № 47 від 06.01.2026 надано, зокрема, такі послуги: правовий аналіз отриманої інформації та матеріалів справи, формування правової позиції, аналіз судової практики, складання та подання до Господарського суду міста Києва позовної заяви; правовий аналіз, складання та подання до Господарського суду міста Києва відповіді на відзив Антимонопольного комітету України; підготовка та участь адвоката у семи судових засіданнях у справі № 910/1619/26 (08.04.2026, 29.04.2026, 06.05.2026, 20.05.2026, 05.06.2026, 10.06.2026, 22.06.2026). Загальна вартість наданих послуг згідно з Актом наданих послуг № 41 від 25.06.2026 становить 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) грн (без ПДВ). Претензій щодо обсягу, якості та строків надання послуг Клієнт не має. Для оплати наданої правової допомоги виставлено Рахунок-фактуру № 56 від 25.06.2026 на суму 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) грн. 
Підсумовуючи, заявник у заяві про ухвалення додаткового рішення просить: ухвалити додаткове рішення у справі № 910/1619/26, яким стягнути з Антимонопольного комітету України (місцезнаходження: 03035, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, 45; код ЄДРПОУ 00032767) на користь Акціонерного товариства «Одеський припортовий завод» (місцезнаходження: 65481, Одеська обл., м. Южне, вул. Заводська, буд. 3; код ЄДРПОУ 00206539) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) грн 00 коп. 
Відповідно до ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати;
3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Частиною другою ст. 244 ГПК України встановлено, що заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи (ч. 3 ст. 244 ГПК України).
Статтею 221 ГПК України визначено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Відповідно вищезазначеним приписам Господарського процесуального кодексу України, у випадку, визначеному частиною третьою ст. 244 ГПК України, суд вирішує питання про судові витрати без повідомлення учасників справи. Якщо суд вважатиме за необхідне, для вирішення питання про судові витрати він може призначити судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. Частиною другою цієї статті визначено, що суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.
Так, до частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з частинами 2 статті 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 
Згідно зі статтею 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Згідно з частинами 1-3 статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. 
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
У судовому засіданні 22.06.2026, до завершення судових дебатів, представник позивача заявив усне клопотання про намір подати докази понесених судових витрат на професійну правничу допомогу та інших судових витрат, в строк, встановлений частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
У відповідності до приписів ч. 8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України відповідну заяву 29.06.2026 було подано Акціонерним товариством «ОДЕСЬКИЙ ПРИПОРТОВИЙ ЗАВОД». 
Суд зазначає, що заявник з заявою про ухвалення додаткового рішення по справі звернувся, у строки передбачені ч. 8 ст. 129 ГПУ України. 
У своїй заяві про ухвалення додаткового рішення, заявник просить стягнути з Антимонопольного комітету України (місцезнаходження: 03035, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, 45; код ЄДРПОУ 00032767) на користь Акціонерного товариства «Одеський припортовий завод» (місцезнаходження: 65481, Одеська обл., м. Южне, вул. Заводська, буд. 3; код ЄДРПОУ 00206539) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) грн 00 коп. 
На підтвердження понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, позивач надає копії наступних документів копію: Договору про надання послуг від 08.06.2021 та Додаткової угоди від 06.01.2026 до нього; акту наданих послуг № 41 від 25.06.2026; Рахунку-фактури № 56 від 25.06.2026.
Також, матеріали справи місять копію Договору про надання правової допомоги № 08.06/17-2021 від 08.06.2021 та копію Додаткової угоди № 47 від 06.01.2026 до Договору про надання правової допомоги № 08.06/17-2021 від 08.06.2021.
Так, з наданих доказів встановлено, що правова допомога позивачу у цій справі надавалася на підставі Договору про надання правової допомоги № 08.06/17-2021 від 08.06.2021, укладеного між Акціонерним товариством «Одеський припортовий завод» (Клієнт) та Адвокатським бюро «Іванченко та партнери». Обсяг та вартість правової допомоги у справі № 910/1619/26 визначені Додатковою угодою № 47 від 06.01.2026 до зазначеного Договору, відповідно до пункту 3 якої вартість правової допомоги становить 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) грн. 
Також, 08.06.2021 між Адвокатським бюро «ІВАНЧЕНКО ТА ПАРТНЕРИ» та Адвокатським бюро «МАСТІСТИЙ ТА ПАРТНЕРИ» укладено Договір про надання послуг, за умовами якого Адвокатське бюро «Іванченко та партнери» у відповідності до пункту 1.6. Договору про надання правової допомоги №08,06/17-2021 від «08» червня 2021 року та в інтересах Акціонерного товариства «Одеський припортовий завод» (код ЄДРПОУ 00206539, місцезнаходження: 65481, м. Южне. Одеська обл., вул.Заводська, 3) (далі - Клієнт), залучає Адвокатське бюро «Мастістий та партнери» для виконання зобов`язань перед Клієнтом за цим договором.
Пунктом 1.2 Договору Адвокатське бюро «Мастістий та партнери» зобов`язується за завданням Адвокатського бюро «Іванченко та партнери», яке представляє інтереси Клієнта на підставі вищезазначеного договору, надані правову допомогу Клієнту Адвокатського бюро «Іванченко та партнери», а Адвокатське бюро «Іванченко та партнери» зобов`язується належним чином прийняти надані Адвокатським бюро «Мастістий та партнери» послуги (виконані роботи) в обсязі та на умовах передбачених цим договором.
Розділом 3 Договору встановлено, що Гонорар - винагорода Адвокатського бюро «Мастістий та партнери» за здійснення захисту, представництва інтересів клієнтів Адвокатського бюро «Іванченко та партнери» та надання їм інших видів правової допомоги на умовах і в порядку, що визначені Договором. Розмір гонорару не залежить від досягнення чи недосягнення Адвокатським бюро «Мастістий та партнери» позитивного результату, якого бажає клієнт Адвокатського бюро «Іванченко та партнери». До гонорару не включаються фактичні витрати, необхідні для виконання Договору. Факт наданих послуг підтверджується актом приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг). Підставою для сплати гонорару є акт виконаних робіт.
06.01.2026 між сторонами укладено Додаткову угоду до Договору про надання послуг від 08.06.2021 року, за умовами якої Сторони погодили, що Адвокатське бюро «Мастістий та партнери» за дорученням Адвокатського бюро «Іванченко та партнери» та в інтересах Акціонерного товариства «Одеський припортовий завод» (далі - Клієнт) бере на себе зобов`язання надати правову допомогу клієнту в обсязі, обумовленому Додатковою угодою №47 від 06.01.2026 року до Договору про надання правової допомоги №08.06/17-2021 від « 08» червня 2021 року, укладеною між Адвокатським бюро «Іванченко та партнери» та Акціонерним товариством «Одеський припортовий завод».
Згідно п. 1 Додаткової угоди правова допомога передбачає захист прав та інтересів клієнта в Господарському суді міста Києва щодо оскарження рішення Антимонопольного комітету України №130-26.12/111-25 від 20.11.2025, шляхом вчинення наступних дій: правовий аналіз отриманої інформації та матеріалів справи, визначення правової позиції; підготовка позовної заяви від імені Акціонерного товариства «ОДЕСЬКИЙ ПРИПОРТОВИЙ ЗАВОД» до Антимонопольного комітету України (ідентифікаційний код 00032767) про визнання протиправним та скасування рішення Антимонопольного комітету України №881-р від 20.11.2025 року, її підготовка та подання до суду; за необхідності, для захисту інтересів клієнта, складання та подання до суду інших процесуальних документів (відповіді на відзив на позовну заяву; додаткових пояснень, тощо); участь адвоката у судових засіданнях по справі; реалізація інших юридичних дій (допомоги) для забезпечення захисту прав та законних інтересів Клієнта у такій судовій справі.
25.06.2026 між Адвокатським бюро «Іванченко та партнери» та Акціонерним товариством «ОДЕСЬКИЙ ПРИПОРТОВИЙ ЗАВОД» підписано Акт наданих послуг №41, відповідно до якого послуги представництва прав та законних інтересів АТ «ОПЗ», які надані Адвокатським бюро за цим Актом включають:
1. Правовий аналіз отриманої інформації та матеріалів справи, формування правової позиції, аналіз судової практики, складання та подання до Господарського суду міста Києва позовної заяви від імені Акціонерного товариства «ОДЕСЬКИЙ ПРИПОРТОВИЙ ЗАВОД» до Антимонопольного комітету України (ідентифікаційний код 00032767) про визнання протиправним та скасування рішення Антимонопольного комітету України №881-р від 20.11.2025 року (справі призначено номер №910/1619/26).
2. Правовий аналіз отриманої інформації та матеріалів справи, формування правової позиції, аналіз судової практики, складання та подання до Господарського суду міста Києва відповіді на відзив Антимонопольного комітету України на позовну заяву Акціонерного товариства «ОДЕСЬКИЙ ПРИПОРТОВЙЙ ЗАВОД» по справі №910/1619/26.
3. Підготовка та участь адвоката у семи (7) судових засіданнях по справі №910/1619/26 в приміщенні Господарського суду міста Києва (08.04.2026 року, 29.04.2026 року, 06.05.2026 року, 20.05.2026 року, 05.06.2026 року, 10.06.2026 року, 22.06.2026 року).
Загальна вартість послуг, здійснених на виконаний Додаткової угоди №47 від 06.01.2026 року до Договору про надання правової допомоги №08.06/17-2021 від 08 червня 2021 року та зазначених у цьому Акті, склала 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гри., без ПДВ.
Згідно даного акту, Клієнт претензій по об`єму, якості, та дотримання строків надання послуг захисту прав і законних інтересів не має.
26.06.2026 Адвокатським бюро «Іванченко та партнери» виставлено Акціонерному товариству «ОДЕСЬКИЙ ПРИПОРТОВИЙ ЗАВОД» рахунок-фактуру №56 на суму в розмірі 150 000, 00 грн. з призначенням платежу «правова допомога щодо захисту прав та законних інтересів Клієнта в Господарському суді міста Києва щодо оскарження рішення Антимонопольного комітету України № 130-26.12/111-25 від 20.11.2025. Відповідно до Додаткової угоди №47 від 06.01.2026 року до Договору про надання правової допомоги 08.06/17-2021 від 08.06.2021 року.»
Доказів сплати позивачем адвокату коштів за договором не подано.
Разом з цим, Об`єднана палата Верховного Суду у постанові № 922/445/19 від 03.10.2019 дійшла висновку, що витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 1 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).
За змістом ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити такі висновки:
(1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені у частині другій статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»);
(2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;
(3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;
(4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;
(5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як положеннями цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;
(6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.
Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у п. п. 130-131 постанови від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21).
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
У разі погодження між адвокатом (адвокатським бюро / об`єднанням) та клієнтом фіксованого розміру гонорару такий гонорар обчислюється без прив`язки до витрат часу адвоката на надання кожної окремої послуги. Фіксований розмір гонорару не залежить від витраченого адвокатом (адвокатським бюро / об`єднанням) часу на надання правничої допомоги клієнту. Подібні висновки Верховного Суду містяться у постанові від 19.11.2021 у справі № 910/4317/21.
Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
Відповідно до ст. 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.
3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України)
Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 126 ГПК України).
Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Разом з тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).
Водночас, за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).
У розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.
Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене у ч. 4 ст. 129 ГПК України.
Разом з тим, у частині 5 наведеної норми визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, визначені також положеннями ч. ч. 6, 7 та 9 ст. 129 ГПК України. Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч. ч. 5 та 6 ст. 126 ГПК України).
У постанові Верховного Суду від 25.07.2019 у справі №904/66/18 зазначено, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині ч. 4 ст. 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.
Разом з тим, колегія суддів у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18.02.2025 у справі № 922/2830/23 звертає увагу на те, що слід розділяти поняття "зменшення судових витрат" та "розподіл судових витрат".
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України. Проте, у ч. 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Як було зазначено вище, заявник просить стягнути з Антимонопольного комітету України (місцезнаходження: 03035, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, 45; код ЄДРПОУ 00032767) на користь Акціонерного товариства «Одеський припортовий завод» (місцезнаходження: 65481, Одеська обл., м. Южне, вул. Заводська, буд. 3; код ЄДРПОУ 00206539) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) грн 00 коп. 
Відповідач подаючи до суду заперечення про зменшення розміру судових витрат, зазначає, що витрати в сумі 150 000, 00 грн. не відповідають критеріям неминучості та необхідності, а тому не можуть стягуватися з Комітету у порядку статті 129 ГПК України.
Відповідно до позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 08.02.2022 у справі № 910/20792/20, при визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатом таких витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує і Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" також зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У постанові від 11.02.2021 у справі №920/39/20 Верховний Суд вказав, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України. Проте, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість, покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою №58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", п.п. 79 і 112).
Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №912/1025/20).
Верховний Суд у постанові від 01.12.2025 №911/918/25 оцінюючи надані позивачем на підтвердження понесених витрат документи, а також наведені позивачем заперечення, зазначає, що вони не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на послуги адвоката у такому розмірі з іншої сторони, адже розмір таких витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 від № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі №420/4820/19 тощо). Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
Верховний Суд у постанові від 13.03.2025 №910/18717/23 також зазначає, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати були необхідними, а розмір є розумний та виправданий. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою
У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.02.2024 у справі №910/9714/22 зазначено, що із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо.
Так, Велика Палата Верховного суду у додатковій постанові від 18.01.2024 у справі № 9901/459/21 зазначила, що стягнення витрат на правничу допомогу, до складу якої включено витрати на участь адвоката у судовому засіданні, є виправданим, оскільки участь у судовому засіданні не є формальною присутністю в ньому, а супроводжується підготовкою адвоката до цього засідання, витрачанням часу на дорогу до судового засідання та у зворотному напрямку, його очікуванням та безпосередню участю в судовому засіданні.
Отже, учасник справи самостійно приймає рішення про участь його представника (адвоката) безпосередньо у судовому засіданні у приміщенні Суду, чи в режимі відеоконференції, чи взагалі може відмовитися від участі у судовому засіданні у суді касаційної інстанції.
Згідно п. 3 акту наданих послуг №41 від 25.06.2026 у вартість правової допомоги (150 000, 00 грн.) щодо захисту прав та законних інтересів Клієнта в Господарському суді міста Києва щодо оскарження рішення Антимонопольного комітету України № 130-26.12/111 -25 від 20.11.2025 Адвокатським бюро включено: підготовка та участь адвоката у семи (7) судових засіданнях по справі №910/1619/26 в приміщенні Господарського суду міста Києва (08.04.2026 року, 29.04.2026 року, 06.05.2026 року, 20.05.2026 року, 05.06.2026 року, 10.06.2026 року, 22.06.2026 року).
У той же час, згідно матеріалів справи, судові засідання, призначені на 08.04.2026 та 05.06.206 не відбулися, про що завчасно сторін було повідомлено на сайті Господарського суду міста Києва. Вказане в свою чергу виключає можливість віднесення до судових витрат вартості участі адвоката у зазначених судових засіданнях, оскільки такі засідання фактично не проводилися, а тому заявлені до відшкодування витрати у цій частині не відповідають критеріям реальності, необхідності та розумності.
Також, за результатами здійсненого судом аналізу наданих представником доказів надання правничої допомоги Адвокатським бюро «Іванченко та партнери», вказаних в п.1,2 акту наданих послуг №41 від 25.06.2026, а саме: правовий аналіз отриманої інформації та матеріалів справи, формування правової позиції, аналіз судової практики, складання та подання до Господарського суду міста Києва позовної заяви від імені Акціонерного товариства «ОДЕСЬКИЙ ПРИПОРТОВИЙ ЗАВОД» до Антимонопольного комітету України (ідентифікаційний код 00032767) про визнання протиправним та скасування рішення Антимонопольного комітету України №881-р від 20.11.2025 року (справі призначено номер №910/1619/26); правовий аналіз отриманої інформації та матеріалів справи, формування правової позиції, аналіз судової практики, складання та подання до Господарського суду міста Києва відповіді на відзив Антимонопольного комітету України на позовну заяву Акціонерного товариства «ОДЕСЬКИЙ ПРИПОРТОВЙЙ ЗАВОД» по справі №910/1619/26, суд дійшов висновку про те, що розмір заявлених до стягнення з Антимонопольного комітету України судових витрат на професійну правничу допомогу значно завищений, а відтак не є розумним та виправданим, як обов`язкової умови для відшкодування таких витрат у повному обсязі іншою стороною.
Суд наголошує, що із наданого заявником акту наданих послуг №41 від 25.06.2026 неможливо визначити, скільки часу було витрачено адвокатом, яким саме чином здійснювався розрахунок розміру послуг адвокатів, та який був порядок визначення загального розміру витрат на правову допомогу саме в розмірі 150 000, 00 грн.
Суд враховує, що спір щодо оскарження рішення Антимонопольного комітету України за своєю правовою природою не належить до категорії простих, оскільки потребує аналізу спеціального законодавства у сфері захисту економічної конкуренції, матеріалів антимонопольної справи, а також відповідної судової практики. Водночас сама лише складність справи не свідчить про безумовну обґрунтованість заявленого до відшкодування розміру витрат на професійну правничу допомогу. При вирішенні питання про їх розподіл суд повинен виходити з критеріїв реальності, необхідності, розумності та співмірності таких витрат із характером спору, обсягом виконаних адвокатом робіт, кількістю судових засідань та фактично наданих послуг. Такі правові висновки викладені, зокрема, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2024 у справі № 9901/459/21, а також у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.
З огляду на наведене, суд доходить висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 150 000, 00 грн не відповідає критерію розумності та є неспівмірним із фактичним обсягом наданих адвокатом послуг, а тому підлягає зменшенню до 50 000, 00 грн.
В іншій же частині заявлені Позивачем витрати на професійну правничу допомогу у цій справі не відповідають критеріям їх реальності та розумності, а тому не розподіляються судом.
Керуючись ст. ст. 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 221, 233, 237, 238, 240, 241, 242, 244, 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:
1. Заяву Акціонерного товариства «ОДЕСЬКИЙ ПРИПОРТОВИЙ ЗАВОД» про ухвалення додаткового рішення у справі №910/1619/26 - задовольнити частково.
2. Стягнути з Антимонопольного комітету України (03035, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, 45; ідентифікаційний код 00032767) на користь Акціонерне товариство «ОДЕСЬКИЙ ПРИПОРТОВИЙ ЗАВОД» (65481, місто Южне, Одеська обл., вул. Заводська, буд. 3; ЄДРПОУ 00206539) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000, 00 грн. (п`ятдесят тисяч гривень 00 копійок).
3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.
4. В іншій частині заяви - відмовити.
Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду відповідно до приписів Господарського процесуального кодексу України.
Додаткове рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку та строки відповідно до приписів статей 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.
Додаткове рішення виготовлено на підписано 15.07.2026, у зв`язку з перебуванням судді Блажівської О.Є. у відпустці.

Суддя Оксана БЛАЖІВСЬКА