ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

10 липня 2026 року	Справа №160/33948/24 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турової О.М., 
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - 
ВСТАНОВИВ: 
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 01.10.2024 року № 047150027656, яким відмовлено ОСОБА_1 у зарахуванні періоду роботи з 05.05.2003 року по 27.10.2005 року до пільгового стажу роботи за Списком №2 та у призначенні пенсії за Списком №2 відповідно до підпункту 2 пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи, який дає право на пенсію за Списком №2, відповідно до підпункту 2 пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період її роботи з 05.05.2003 року по 27.10.2005 року шихтувальником-дозувальником у Публічному акціонерному товаристві «Красногорівський вогнетривкий завод»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за Списком №2 відповідно до підпункту 2 пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 24 вересня 2024 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за Списком №2 відповідно до підпункту 2 пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підставі заяви про призначення пенсії від 24.09.2024 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначається, що 24.09.2024 року ОСОБА_1 звернулася із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, проте, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 01.10.2024 року №047150027656 позивачеві протиправно відмовлено у призначенні такої пенсії з посиланням на відсутність у неї необхідного пільгового стажу за Списком №2 (10 років), передбаченого пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), при цьому цим рішенням безпідставно відмовлено у зарахуванні до пільгового стажу позивача за Списком №2 періоду її роботи з 05.05.2003 року по 27.10.2005 року шихтувальником-дозувальником у Публічному акціонерному товаристві «Красногорівський вогнетривкий завод» згідно з довідкою №31 від 14.05.2024 року, виданою ПАТ «Красногорівський вогнетривкий завод», оскільки посада шихтувальник-дозувальник начебто не передбачена Постановою КМУ №36 від 16.01.2003 року, однак, таке твердження відповідача є необґрунтованим, бо означена професія включена до Списків №2, затверджених Постановами КМУ від 11.03.1994р. №162 та від 16.01.2003р. №36, а саме: Розділ V «Виробництво вогнетривів», пункт 5а) робітники позиція 2060000а-11908 – дробильник, позиція 2060000а-19619 шихтувальник-дозувальник (код КП 8112.2), а робоче місце позивача за вказаною професією пройшло відповідну атестацію, що підтверджується наданими пенсійному органу наказами та відповідною довідкою, уточнюючою пільговий характер роботи позивача, а також відповідними записами у трудовій книжці позивача, що є основним документом, який підтверджує стаж роботи працівника. Оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не містить обґрунтувань та мотивів, за яких пенсійний орган не взяв до уваги вищевказані документи, надані позивачем разом із заявою про призначення пенсії, тобто відповідачем не доведено правомірності свого рішення. Відтак, спірний період роботи позивача з 05.05.2003 року по 27.10.2005 року (2 роки 05 місяців 24 дні) підлягає зарахуванню до його пільгового стажу за Списком №2, внаслідок чого такий пільговий стаж, у сукупності з самостійно визнаним відповідачем (5 років 05 місяців 14 днів), складає 7 років 11 місяці 08 днів і є достатнім для призначення позивачеві пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, з урахуванням права на зниження пенсійного віку, наданого працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці (не менше половини від необхідних 10 років такого стажу, тобто не менше 5 років), на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи жінкам, бо, за таких обставин, пільговий стаж позивача становить 7 років 11 місяці 08 днів, що перевищує 5 років і, відповідно, у зв`язку із наявністю у позивача необхідного страхового стажу (понад 29 років), його пенсійний вік має бути зменшений на 3 роки, тобто до 57 років, тому, досягнувши цього віку позивач набув право на призначення такої пільгової пенсії. Враховуючи вищезазначене, позивач не погоджується з оскаржуваним рішенням та вважає відмову у призначені йому пенсії за віком на пільгових умовах протиправною і незаконною, у зв`язку із чим просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.01.2025 року вказана позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/33948/24 за цією позовною заявою, призначено цю справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали. 
Також вказаною ухвалою суду витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області завірену належним чином копію пенсійної справи ОСОБА_1 .
На виконання вимог ухвали суду від 06.01.2025 року відповідачем 24.01.2025 року надано витребувані судом докази.
Копія позовної заяви з додатками до неї та копія ухвали суду про відкриття провадження у цій справі від 06.01.2025 року скеровані за допомогою електронних засобів зв`язку до електронного кабінету відповідача та доставлені до електронного кабінету підсистеми «Електронний суд» Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 25.12.2024 року та 06.01.2025 року, відповідно, що підтверджується довідками про доставку електронного листа, наявного в матеріалах справи, однак, станом на час розгляду справи відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.
При цьому за приписами частини 6 статті 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 24.09.2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV.
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.
За результатами розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком від 24.09.2024р. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийнято рішення від 01.10.2024 року № 047150027656, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV, з посиланням на відсутність у позивача необхідного пільгового стажу за Списком №2, передбаченого п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV (10 років), в той час як страховий стаж позивача становить – 29 років 02 місяці 04 дні, в тому числі пільговий стаж за Списком №2 – 5 років 5 місяців 14 днів, що є недостатнім. Також рішенням встановлено, що вік заявника 57 років. При цьому вказаним рішенням відмовлено у зарахуванні до пільгового стажу позивача за Списком №2 періоду роботи з 05.05.2003 року по 27.10.2005 року згідно з довідкою №31 від 14.05.2024 року, виданою ПАТ «Красногорівський вогнетривкий завод», оскільки посада шихтувальник-дозувальник не передбачена Постановою КМУ № 36 від 16.01.2003 року.
З наявного в матеріалах справи розрахунку стажу позивача, в тому числі пільгового (Форма РС-право), судом встановлено, що до пільгового стажу позивача за Списком №2 зараховано період з 21.11.1997 року по 04.05.2003 року (5 років 5 місяців 14 днів), натомість, період роботи з 05.05.2003 року по 27.10.2005 року зараховано відповідачем лише до загального страхового стажу позивача, а до пільгового стажу позивача за Списком №2 цей період дійсно зараховано не було.
Незгода позивача з вищевказаним рішенням відповідача про відмову у призначенні позивачеві пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-ІV із зниженням пенсійного віку, а також із не зарахуванням відповідачем до пільгового стажу позивача за Списком №2 спірного періоду роботи, зумовила звернення позивача до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України встановлено, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Надане вищевказаною статтею право деталізоване у Законах України від 05.11.1991 року № 1788-XII«Про пенсійне забезпечення» (далі – Закон №1788-ХІІ) та від 09.07.2003 року №1058-IV«Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).
Згідно із преамбулою Закону №1058-IV цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до статті 1 Закону №1058-ІV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Згідно з ч.1 ст.9 Закону №1058-ІV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Частиною 1 статті 8 Закону №1058-IV встановлено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Абзацом 1 частини 1 статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Відповідно до абз.2 ч.1 ст.26 Закону №1058-IV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
Приписами частин 1, 2, 4 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено порядок на умови призначення пенсій за віком на пільгових умовах, в тому числі із зменшенням пенсійного віку.
Частиною 1 статті 114 Закону №1058-IV встановлено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Згідно з абз.1 п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-ІV (в редакції Закону України від 03.10.2017р. №2148-VIII) працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону:
чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи;
жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.
Згідно з п.2 Прикінцевих положень Закону №1058-ІV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.
Водночас, за приписами п.3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні пенсії за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року №383 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2005р. за №1451/11731 (далі – Порядок №383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.
Відповідно до п.2 Порядку №383 під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.
Пунктом 4.2 Порядку №383 установлено, що результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.
Згідно з п.4.3 Порядку №383 у разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.97 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць, до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.
Тобто, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є належність його професії, посади до пільгової, тобто до Списку №2 в даному випадку, та підтвердження шкідливих умов праці за результатами проведеної атестації робочого місця, а також наявність достатньої кількості страхового стажу та пільгового стажу на таких роботах і досягнення відповідного віку, встановленого законом.
При цьому відповідно до ст.62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 48 Кодексу законів про працю України також встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідно до п.10 Порядку №383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93р. №637.
Пунктами 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі – Порядок №637), встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Згідно з абз.1 п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до п.20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Так, у разі якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №439/1148/17, від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17 та від 07 березня 2018 року у справі №233/2084/17.
Як слідує з трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , зокрема, працювала:
- з 21.11.1997 року по 04.05.2003 року дробильником шамотного лому 2 розряду шамотного цеху №2 у ВАТ «Красногорівський вогнетривкий завод» (запис №6, наказ №327-к від 20.11.1997 року); 
- з 05.05.2003 року по 27.10.2005 року шихтувальником-дозувальником 3 розряду шамотного цеху №2 у ВАТ «Красногорівський вогнетривкий завод» (записи №№7, 8, наказ про переведення №57-к від 05.05.2003 року та наказ про звільнення №95-к від 27.10.2005 року).
При цьому відповідно до довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 14.05.2024 року №31, виданій ПрАТ «Красногорівський вогнетривкий завод», ОСОБА_1 дійсно працювала повний робочий день на Красногорівському вогнетривкому заводі ім. Леніна (з 03.03.1994 року ВАТ «Красногорівський вогнетривкий завод» (наказ №115 від 13.05.1994), з 28.04.2011 року ПАТ «Красногорівський вогнетривкий завод» (наказ №117 від 29.04.2011р.), а з 18.04.2019 року ПрАТ «Красногорівський вогнетривкий завод» (наказ №21 від 18.04.2019р.)) за період:
- з 21.11.1997 року (наказ №327-к від 20.11.1997р.) по 04.05.2003 року дробильником шамотного лому 2 розряду шамотного цеху №2 та виконувала «виробництво вогнетривів» за професією дробильник, що передбачено Списком №2 розділ V позиція 2060000а-11908, код КП 8112.2, на підставі Постанови КМУ №162 від 11.03.1994 року; дробильник (збагачування, агломерація і брикетування) що передбачена Списком №2 розділ V позиція 5а, код КП 8112.2, на підставі Постанови КМУ від 16.01.2003р. №36;
- з 05.05.2003 року (наказ №57-к від 05.05.2003р.) по 27.10.2005 року (наказ №95-к від 27.10.2005р.) шихтувальником-дозувальником 3 розряду шамотного цеху №2 та виконувала «виробництво вогнетривів» за професією шихтувальник, що передбачено Списком №2 розділ V позиція 5а, код КП 8112.2 на підставі Постанови КМУ №36 від 16.01.2003 року.
За період: 
з 21.11.1997р. по 04.05.2003р. (05 років 05 місяців 14 днів);
з 05.05.2003р. по 27.10.2005р. (02 роки 05 місяців 24 дні).
Підстава для видачі особова картка працівника ТФ №ІІ-2, накази. Накази з атестації робочих місць №520 від 06.12.1994р., №438 від 06.12.1999р., №324 від 06.12.2004р.
Також фат роботи позивача у ВАТ «Красногорівський вогнетривкий завод» у вищевказані періоди підтверджено довідкою ПрАТ «Красногорівський вогнетривкий завод» від 14.05.2024 року №32.
Як слідує з оскаржуваного рішення, відповідач, відмовляючи у зарахуванні до пільгового стажу позивача за Списком №2 періоду роботи з 05.05.2003 року по 27.10.2005 року, посилався на те, що посада шихтувальник-дозувальник не передбачена Постановою КМУ № 36 від 16.01.2003 року.
Разом з тим, з наданої копії наказу ВАТ «Красногорівський вогнетривкий завод» від 06.12.1999 року №438 та додатків до нього слідує, що посада, яку обіймала позивач у спірний період, пройшла атестацію за Списком №2 та у Переліку робочих місць, виробництв, робіт, професій, посад, працівникам яких підтверджено право на пільги та компенсації, в тому числі на пільгове пенсійне забезпечення, в розділі Шамотний цех №2, вказана професія «шихтувальник-дозувальник», яка відноситься до Списку №2, код 206000а-19619.
Крім цього, наказом ВАТ «Красногорівський вогнетривкий завод» №324 від 06.12.2004 року затверджено результати атестації робочих місць, відповідно до якої у Переліку робочих місць, виробництв, робіт, професій, посад, працівникам яких підтверджено право на пільги та компенсації, в тому числі на пільгове пенсійне забезпечення, в розділі Шамотний цех №2, вказана професія «шихтувальник-дозувальник», дробильно-помольної ділянки та ділянки набивних мас, яка відноситься до Списку №2, позиція 5а, код 206000а-19619.
Так, Список №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №36 від 16 січня 2003 року, містить розділ V «Виробництво вогнетривів», в якому наявна позиція 5а, а) робітники, шихтувальники-дозувальники.
Таким чином, висновки, викладені відповідачем в оскаржуваному рішенні, про те, що Списком №2, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №36 від 16 січня 2003 року, не передбачає посаду (професію) «шихтувальник-дозувальник» є помилковими та безпідставними.
Натомість, судом встановлено, що професія «шихтувальник-дозувальник» передбачена розділом V позиція 5а Списку №2, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №36 від 16 січня 2003 року, як така, зайнятість на якій під час виконання трудових обов`язків дає право особі на пенсію за віком на пільгових умовах.
Приймаючи до уваги, що трудова книжка позивача містить необхідні записи про роботу позивача у спірний період з 05.05.2003 року по 27.10.2005 року на посаді «шихтувальник-дозувальник» у ВАТ «Красногорівський вогнетривкий завод», а довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 14.05.2024 року №31, виданою ПрАТ «Красногорівський вогнетривкий завод», підтверджено зайнятість позивача у вказаний період за цією професією (посадою) повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, а також проведення атестації робочого місця позивача за такою посадою, що додатково також підтверджено й копіями відповідних наказів по підприємству, при цьому належність вказаної професії «шихтувальник-дозувальник» до Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №36 від 16 січня 2003 року (розділ V «Виробництво вогнетривів», позиція 5а, а) робітники, шихтувальники-дозувальники), перевірено та встановлено судом, що, відповідно, спростовує помилкові доводи відповідача з цього приводу, суд доходить висновку про протиправність оскаржуваного рішення відповідача в частині відмови позивачеві у зарахуванні до його пільгового стажу за Списком №2 спірного періоду роботи з 05.05.2003 року по 27.10.2005 року.
За наведених обставин, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 01.10.2024 року №047150027656 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, прийняте з посиланням на відсутність у позивача необхідного пільгового стажу, передбаченого п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV (10 років), виходячи із зробленого відповідачем розрахунку пільгового стажу позивача за Списком №2 – 05 років 05 місяців 14 днів, є протиправним, бо судом встановлено факт неправильного розрахунку відповідачем пільгового стажу позивача за Списком №2 через протиправне не зарахування до цього стажу періоду роботи позивача з 05.05.2003 року по 27.10.2005 року (02 роки 05 місяців 24 дні), у зв`язку із чим загальний пільговий стаж позивача за Списком №2 становить понад 07 років, що, у свою чергу, з урахуванням приписів п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV, який визначає достатнім страховий стаж на рівні 25 років, який позивач на час звернення з заявою про призначення пенсії мав (що не заперечується відповідачем та самостійно вказано ним у спірному рішенні (страховий стаж позивача становить – 29 років 02 місяці 04 дні)), а також надає можливість на зниження пенсійного віку позивача на 3 роки (на 1 рік за кожні 2 роки роботи за Списком №2 жінкам), тобто у даному випадку до 57 років, яких позивач на момент звернення з заявою про призначення пенсії вже досяг.
Таким чином, суд доходить висновку й про помилковість викладених в оскаржуваному рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 01.10.2024 року №047150027656 висновків про відсутність у позивача права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV.
Відтак, наявні підстави для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 01.10.2024 року №047150027656 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, у цілому та, відповідно, для задоволення позовних вимог в цій частині.
Разом з цим, з метою поновлення порушеного права позивача вищевказаним протиправним рішенням відповідача, суд доходить висновку про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, період її роботи з 05.05.2003 року по 27.10.2005 року шихтувальником-дозувальником у ВАТ «Красногорівський вогнетривкий завод», та, відповідно, про задоволення позовних вимог в цій частині. 
Щодо позовних вимог ОСОБА_1 в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за Списком №2 відповідно до підпункту 2 пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 24 вересня 2024 року; а також щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за Списком №2 відповідно до підпункту 2 пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підставі заяви про призначення пенсії від 24.09.2024 року, суд зазначає наступне.
Відповідно до Рекомендації № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.
Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.
Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Оскільки спірним рішенням відповідача було протиправно відмовлено позивачеві у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 зі зниженням пенсійного віку відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV саме через відсутність пільгового стажу, передбаченого п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV (10 років), водночас, судом встановлено, що позивач на момент звернення із заявою про призначення пенсії необхідний страховий стаж і пільговий стаж за Списком №2 мав, бо відповідач протиправно не зарахував до пільгового стажу позивача за Списком №2 період його роботи з 05.05.2003 року по 27.10.2005 року (02 роки 05 місяців 24 дні), у зв`язку із чим загальний пільговий стаж позивача за Списком №2 становить понад 07 років, що, у свою чергу, з урахуванням приписів п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV, який визначає достатнім страховий стаж на рівні 25 років, який позивач на час звернення з заявою про призначення пенсії мав (що не заперечується відповідачем та самостійно вказано ним у спірному рішенні (страховий стаж позивача становить – 29 років 02 місяці 04 дні)), а також надає можливість на зниження пенсійного віку позивача на 3 роки (на 1 рік за кожні 2 роки роботи за Списком №2 жінкам), тобто у даному випадку до 57 років, яких позивач на момент звернення з заявою про призначення пенсії вже досяг, суд вважає, що у даному випадку у пенсійного органу відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень і єдиним варіантом поведінки пенсійного органу у даному випадку є саме призначення позивачеві пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV на підставі його заяви від 24.09.2024 року.
Поряд з цим, відповідно до пункту першого частини першої статті 45 Закону №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Отже, оскільки позивач досяг пенсійного віку, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку (57 років) ІНФОРМАЦІЯ_2 , а матеріали справи свідчать, що із заявою про призначення пенсії позивач звернувся 24.09.2024р., тобто звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку, внаслідок чого пенсія позивачеві має бути призначена з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, тобто з 24.09.2024р.
Таким чином, суд дійшов висновку про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити позивачеві пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV з 24.09.2024р. та, відповідно, про задоволення позовних вимог в цій частині.
Натомість, у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії слід відмовити, оскільки цей спосіб захисту не призведе до відновлення порушеного права позивача, тим більше, з огляду, на висновки, зроблені в цьому рішенні суду щодо належного способу захисту прав позивача. 
Крім того, суд не знаходить підстав для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 призначену пенсію, позаяк такі позовні вимоги є передчасними і право позивача щодо виплати пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, яку суд зобов`язав призначити цим рішенням відповідача, ще порушене не було, тим більше, що виплата пенсії відповідно до приписів абз.1 п.4.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління ПФУ 25.11.2005р. №22-1, зареєстрованою в Мінюсті України 27 грудня 2005 р. за №1566/11846 (далі Порядок №22-1), здійснюватися саме органом, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи, лише після призначення пенсії та передачі електронної пенсійної справи позивача засобами програмного забезпечення до такого органу, водночас, задоволення позовних вимог на майбутнє суперечить приписам ст.5 КАС України, згідно з якими судовому захисту підлягає саме порушене право особи.
Відповідно до ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням викладеного у сукупності, суд вважає, що позов належить задовольнити частково.
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Як свідчать матеріали справи, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1211,20грн, тому, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, стягненню на користь позивача з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань останнього підлягають судові витрати зі сплати судового збору пропорційно частині задоволених позовних вимог у розмірі 807,47грн.
Керуючись ст. ст. 72-74, 77, 241-246, 250, 260-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд.26, ЄДРПОУ 21910427) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 01.10.2024 року № 047150027656 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд.26, ЄДРПОУ 21910427) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, період її роботи з 05.05.2003 року по 27.10.2005 року шихтувальником-дозувальником у ВАТ «Красногорівський вогнетривкий завод».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд.26, ЄДРПОУ 21910427) призначити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV з 24.09.2024 року.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд.26, ЄДРПОУ 21910427) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до частини задоволених позовних вимог у розмірі 807,47грн. (вісімсот сім гривень 47 копійок).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.М. Турова