Справа № 472/50/26

РІШЕННЯ
іменем України

"09" липня 2026 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді Ротар М.М., за участю секретаря судового засідання Ніколаєнко Г.О.
За участю позивача ОСОБА_1 , представниці відповідача адвоката Губської Ю.О., представника відповідача адвоката Конограй М.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Орган опіки та піклування Веселинівської селищної ради про визнання правочину недійсним, 

встановив:

в січні 2026 року позивач ОСОБА_1 в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_2 звернулася до Веселинівського районного суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якому просила визнати недійсним вчинений в односторонній у простій письмовій формі правочин ОСОБА_4 на користь свого сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Скасувати внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 03 грудня 2025 щодо реєстрації права власності на 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 . Скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 2.000 га., кадастровий номер 48217820000:93:000:0425, яка надана для ведення , особистого селянського господарства та розташована в межах території Веселинівської селищної ради (Луб`янської сільської ради) в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , яке видане 04 жовтня 2024 року ОСОБА_3 , приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Болгарчук О.Ф.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13 липня 1993 року, виданого Веселинівською районною службою приватизації ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , було передано в спільну сумісну власність квартиру АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла. Спадщину після її смерті прийняв ОСОБА_5 , відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, інших спадкоємців, які прийняли спадщину не було.
ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після його смерті приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Болгарчук О.Ф. заведено спадкову справу №56/2021 від 18 листопада 2021 року. Відповідач по справі ОСОБА_4 , який був спадкоємцем першої черги за законом, 18 листопада 2021 року надав нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті його батька ОСОБА_5 , на користь свого сина ОСОБА_3 . Вказана заява зареєстрована в книзі обліку і реєстрації спадкових справ за №225. В цей же день ОСОБА_7 надав нотаріусу заяву про прийняття обумовленої спадщини, заява зареєстрована в книзі обліку і реєстрації спадкових справ за №226.
Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 травня 2025 року визнано за ОСОБА_3 право власності на 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 .
04 жовтня 2024 року ОСОБА_3 приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Болгарчук О.Ф., видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 2.000 га., кадастровий номер 48217820000:93:000:0425, яка надана для ведення особистого селянського господарства та розташована в межах території Веселинівської селищної ради (Луб`янської сільської ради) в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 .
Враховуюче викладене, позивач ОСОБА_1 вважала, що відповідач ОСОБА_4 , при наданні відмови від спадщини на користь іншої особи, свого сина ОСОБА_3 , без отримання дозволу органу опіки та піклування, порушив майнові права неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , яка також мала право на спадкування після смерті свого діда ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
На підставі розпорядження т.в.о. голови Веселинівського районного суду Миколаївської області № 12-р від 26 січня 2026 року справа передана на розгляд Вознесенському міськрайонному суду Миколаївської області.
Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 лютого 2026 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 21 квітня 2026 року закрито підготовче засідання, призначено справу до судового розгляду. 
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, зазначила, що відмовляючись від спадщини на користь іншої особи – відповідача ОСОБА_3 , без отримання дозволу органу опіки та піклування, відповідач ОСОБА_4 порушив майнові права її неповнолітньої доньки ОСОБА_2 .
Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Губська Ю.О. заперечувала проти задволення позовних вимог, зазначила, що в судовому засіданні не було встановлено порушення прав неповнолітньої дитини, оскільки відповідач ОСОБА_4 відмовився від прийняття належної йому спадщини після смерті свого батька ОСОБА_5 на користь свого сина ОСОБА_3 при цьому не мав отримувати дозвіл органу опіки та піклування, так як спадщина не є належною неповнолітній ОСОБА_2 , яка не є спадкоємицею першої черги після смерті свого діда ОСОБА_5 . 
Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Конограй М.В. позовні вимоги визнав у повному обсязі. 
Представник третьої особи Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі. 
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. 
Зокрема суд встановив, що на підставі свідоцтва на право власності на житло від 13 липня 1993 року, виданого Веселинівською районною службою приватизації ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 було передано в спільну сумісну власність квартиру АДРЕСА_1 . 
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла. Спадщину після її смерті прийняв ОСОБА_5 , відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України. 
ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після його смерті приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Болгарчук О.Ф. заведено спадкову справу № 56/2021 від 18 листопада 2021 року. 
Відповідач ОСОБА_4 , який є спадкоємцем першої черги за законом, 18 листопада 2021 року надав нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_5 , на користь відповідача ОСОБА_3 . Вказана заява зареєстрована в книзі обліку і реєстрації спадкових справ за № 225. В цей же день відповідач ОСОБА_3 надав нотаріусу заяву про прийняття обумовленої спадщини, заява зареєстрована в книзі обліку і реєстрації спадкових справ за № 226.
04 жовтня 2024 року відповідачу ОСОБА_3 приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Болгарчук О.Ф. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер 4821782000:03:000:0425, яка надана для ведення особистого селянського господарства та розташована в межах території Веселинівської селищної ради (Луб`янської сільської ради) в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 . 
Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 травня 2025 року визнано за відповідачем ОСОБА_3 право власності на 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 .
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.
Суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення.
Нормами ЦПК України не передбачено можливості заміни позивача чи залучення особи як співпозивача.
Якщо позов пред`явила особа, якій не належить право вимоги, суд повинен відкрити провадження, встановити дійсні обставини і, переконавшись у тому, що вимоги пред`явлено неналежним позивачем, відмовити йому у задоволенні позову.
Звертаючись до суду з позовом, позивач ОСОБА_1 зазначила, що відповідач ОСОБА_4 відмовляючись від своєї спадщини, яка відкрилась після смерті його батька ОСОБА_5 на користь відповідача ОСОБА_3 порушив права її неповнолітньої доньки ОСОБА_2 на частку у спадщині, яка відкрилась після смерті діда ОСОБА_5 , оскільки орган опіки та піклування не надавав дозволу відповідачу ОСОБА_4 на вчинення будь-яких правочинів стосовно його спадщини, яка залишилася після смерті його батьків ОСОБА_6 та ОСОБА_5 . 
У пункті 114 постанови Великої Палати верховного суду від 28 вересня 2021 року у справі № 761/45721/16-ц (провадження № 14-122цс20) зазначено: «Велика Палата Верховного Суду погоджується з позивачкою в тому, що кожна особа, чиї права чи інтереси було порушено, має право звернення до суду для їх захисту. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити».
Водночас не підлягає судовому захисту похідний інтерес позивача у захисті порушеного права іншої особи (постраждалого), оскільки судовому захисту підлягає саме порушене право останнього.
Суд вважає, що позивачка не довела порушення права її неповнолітньої доньки ОСОБА_2 чи безпосереднього інтересу, а тому вона є неналежним позивачем у цій справі. Це є самостійною підставою для відмови в позові. Подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 910/10647/18 (провадження № 12-175гс19, пункт 7.17), від 08 жовтня 2019 року у справі № 916/2084/17 (провадження № 12-77гс19, пункт 8.9).
Відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). 
Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу». 
Статтею 1273 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Фізична особа, цивільна дієздатність якої обмежена, може відмовитися від прийняття спадщини за згодою піклувальника і органу опіки та піклування, (ч. 2 ст. 1273 ЦК України).
Частиною 5 ст. 1273 ЦК України встановлено, що відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною.
В свою чергу ст. 1274 ЦК України регулює питання права на відмову від прийняття спадщини на користь іншої особи.
Згідно з ч. 2 вище вказаної норми права ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. 
Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225.229-231 і 233 цього Кодексу. (ч.5 ст.1274 ЦК України).
Щодо зазначення позивачем у позовній заяві про порушення прав неповнолітньої ОСОБА_2 , то згідно вимог ч. 4 ст. 1273 ЦК України батьки (усиновлювачі), опікун можуть відмовитися від прийняття спадщини, належної малолітній, недієздатній особі, лише з дозволу органу опіки та піклування.
В даному випадку спадщина не є належною неповнолітній ОСОБА_2 . 
За відсутності умов встановлених ст. 1258 та 1259 ЦК України, онуки отримують право на спадкування лише в п`яту чергу спадкування за законом.
Право на спадкування у першу чергу за законом отримав син спадкодавця ОСОБА_4 , який скористався своїм право й відмовився від прийняття спадщини на користь свого сина ОСОБА_3 .
Відповідач ОСОБА_4 жодних заяв щодо визнання недійсним одностороннього правочину не подавав та інших дій не вживав, натомість підписання особою в нотаріальній конторі будь-яких документів повинно сприйматись як настання юридичного факту, з яким пов`язано виникнення або припинення прав та обов`язків, а тому особа повинна належним чином цікавитися про зміст таких документів у поєднанні із можливими юридичними наслідками (такий висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах висловлений у постанові Верховного Суду від 29 липня 2020 року у справі № 727/7658/15-ц (провадження № 61-10888св18)).
Отже, позивач не довела порушення права чи безпосереднього інтересу її неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , а тому суд відмовляє в задоволенні позову. 
Керуючись ст.ст.12, 13, 76-83, 259, 263- 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд

ухвалив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Орган опіки та піклування Веселинівської селищної ради про визнання правочину недійсним, відмовити. 
Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення виготовлено та проголошено 09 липня 2026 року.

Суддя М.М. Ротар