Справа № 522/9930/26
Провадження № 2/522/8862/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 липня 2026 року          м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді - Домусчі Л.В.,
за участю секретаря судового засідання Навроцької Є.І.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Одеська товарна біржа, про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним,
ВСТАНОВИВ:
До Приморського районного суду м. Одеси 02.06.2026 року надійшов позов ОСОБА_1 , який подано адвокатом Байрачною Антоніною Кузьмівною, до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа: Одеська товарна біржа, про визнання договору купівлі - продажу нерухомого майна дійсним, а саме визнати дійсним договір № 935 купівлі-продажу нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , що складається з двох кімнат житловою площею 29,1 кв.м, загальною площею 46,2 кв.м., укладений між ОСОБА_4 , який діяв на підставі довіреності, зареєстрованій 2-ю Одеською нотаріальною конторою 30.11.1993 року під № 4-9564 від імені ОСОБА_3 та її неповнолітнього сина ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , на Одеській товарній біржі 01.12.1993 року, зареєстрований 03.12.1993 року Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 274 у реєстровій книзі 45пр на сторінці 115.
В обґрунтування позову зазначено, що 01.12.1993 року на Одеській товарній біржі між ОСОБА_4 , який діяв на підставі довіреності, зареєстрованій 2-ю Одеською нотаріальною конторою 30.11.1993 року під № 4-9564 від імені ОСОБА_3 та її неповнолітнього сина ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , було укладено договір № 935 купівлі-продажу нерухомого майна, об`єктом якого була квартира АДРЕСА_1 . Із дотриманням вимог ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу» (чинний на час укладання договору купівлі-продажу), договір був зареєстрований в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю», реєстраційний номер 935 від 01.12.1993 року. Через відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу та у зв`язку з тим, що продавцем була неповнолітня особа, від імені якої діяв її законний представник та особа, від імені якої діяв представник на підставі довіреності - статус(членство) якої в договорі не визначений, чим не враховано вимоги статті 15 Закону України « Про товарну біржу» № 1956-II від 10.12.1991 року р, позивач не може в повному обсязі реалізувати свої права власності, а тому змушений звернутись до суду з даним позовом.
Матеріали позову суддя отримала 03.06.2026 року.
До суду 11.06.2026 року надійшли відповіді з ВОМІРМП УПРЕ ГУ ДМС в Одеській області за № 5188/24446 та № 5188/24222 від 09.06.2026 року щодо місця реєстрації відповідачів, в яких зазначено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 .
Ухвалою суду від 22.06.2026 року провадження у справі було відкрито у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін із призначення судового засідання на 11 годину 50 хвилин 09.07.2026 року.
До суду 29.06.2026 року від представника позивача адвоката Байрачної А.К. надійшла заява про долучення доказів, а саме інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 10.06.2026 року щодо квартири АДРЕСА_1 та довідку КП « БТІ» ОМР № 74224/04-04 від 25. 06.2026 року про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 . 
У судове засідання 09.07.2026 року сторони не з`явилися, від представника ОСОБА_1 - адвоката Байрачної А.К.. надійшла заява, в якій просила справу розглядати за відсутності сторони позивача та надала для огляду оригінали документів.
Інші учасники справи:відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та третя особа Одеська товарна біржа у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання були належним чином повідомлені, про причини неявки суд не повідомили, відзив та заяви по суті не надали.
Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Оскільки відповідачі у встановлений судом строк не надали до суду відзив на позовну заяву, а третя сторона не надала пояснення, суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно ч. 1 ст. 279 ЦПК України передбачено що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ст.317 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Судом встановлено, що 01.12.1993 року на Одеській товарній біржі між ОСОБА_4 , який діяв на підставі довіреності, зареєстрованій 2-ю Одеською нотаріальною конторою 30.11.1993 року під № 4-9564 від імені ОСОБА_3 та її неповнолітнього сина ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір № 935 купівлі-продажу нерухомого майна, об`єктом якого була квартира АДРЕСА_1 , заг. пл. 46,2 кв.м. та житл. пл.. 29,1 кв.м.
З договору вбачається, що квартира належала відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ Одеського міськвиконкому 16.09.1993 року під № 8-1583. 
Сторони за договором, домовились відносно усіх суттєвих умов правочину, що підтверджується письмовим доказом – Договором № 935 від 01.12.1993 року. 
Продавці та покупець повністю виконали всі умови договору. 
Продавці, отримали гроші та звільнили квартиру. Продаж цієї квартири за вищевказаним біржовим договором купівлі - продажу сторонами було вчинено за 2000000,00 крб.,- грошових коштів, що перебували в обігу на той час, які були отримані продавцями від покупця до підписання ними цього договору, про що зазначено в п.6 Договору.
Покупець ОСОБА_1 розрахувався з продавцями, прийняв квартиру у власність, вселився, зареєструвався за вказаною адресою, уклав договори на отримання комунальних послуг, сплачує всі комунальні платежі, що підтверджується відповідними договорами, довідками та квитанціями.
Після укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна № 935, укладеного 01грудня 1993 року на Одеській товарній біржі, ОСОБА_1 став власником квартири АДРЕСА_1 . 
Зазначений договір № 935 був зареєстрований за ОСОБА_1 в ОМБТІ 03.12.1993 року, про що вчинено реєстровий запис за реєстровим номером 274 у реєстровій книзі 45пр на стр.115.
Даний факт також підтверджується листом КП «БТІ» ОМР № 74224/04-04 від 25.06.2026 року .
Суд оглянув оригінал договору купівлі-продажу від 01.12.1993 року № 935, укладеного між сторонами на Одеській товарній біржі , оригінал довідки КП «БТІ» № 74224/04-04 від 25.06.2026 року та оригінал листа приватного нотаріуса Петровської Н.В. від 29.05.2026 року №153/01-16.
Вчинивши зазначений біржовий правочин купівлі-продажу покупець прийняв квартиру у власність і став власником квартири . 
В подальшому будь - яких спорів з приводу біржового договору купівлі-продажу нерухомого майна № 935 від 01.12.1993 року між продавцями та покупцем не виникало. Сторони нотаріально договір не оформляли, так як відповідачі відмовились звертатися до нотаріуса, а крім того Одеська товарна біржа, відповідачі по справі, запевнили в тому, що біржові договори купівлі-продажу не підлягають подальшому нотаріальному посвідченню, про це також зазначено в тексті даного біржового Договору (п.13).
Оскільки наданий правовстановлюючий документ на квартиру (договір купівлі-продажу) не посвідчений нотаріально та у зв`язку з тим, що продавцем була неповнолітня особа, від імені якої діяв її законний представник та особа, від імені якої діяв представник на підставі довіреності - статус(членство) якої в договорі не визначений, чим не враховано вимоги статті 15 Закону України « Про товарну біржу» № 1956-II від 10.12.1991 року, позивач не може розпоряджатися належною йому квартирою, про що свідчить лист приватного нотаріуса Петровської Н.В. Одеського міського нотаріального округу №153/01-16 від 29.05.2026 року.
Статтями 16, 328 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
Частиною 2 статті 12 Закону України «Про власність», який був прийнятий 07.02.1991 року та діяв в 1993 році, визначено, що громадянин набуває право власності на майно на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Відповідно до ст. 49 Закону України «Про власність»,у редакції 1993 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом.
Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК 2003 року (набрав чинності з 01.01.2004 року) положення зазначеного Кодексу застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
Щодо відносин, які виникли до набрання новим Кодексом чинності й не мають подовжувального характеру регулюються положеннями ЦК України 1963 року. Оскільки вище зазначений договір був укладений в 1993 році, на момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року.  
За змістом ст.ст. 128, 153 ЦК УРСР 1963 року право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. 
Відповідно до ст. 224 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно ст. 227 ЦК Української РСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.
Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 12 вересня 2018 року по справі 522/50/16-ц погодився з судами нижчих інстанцій, що визнали дійсним договір купівлі-продажу, виходячи з того, що на час виникнення спірних правовідносин між сторонами, крім норм Цивільного Кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК Української РСР), чинним був Закон України «Про товарну біржу», відповідно до статті 15 якого правочини, зареєстровані на біржі, надалі нотаріальному посвідченню не підлягали.
Тобто, законодавець на час виникнення спірних правовідносин не вимагав нотаріального посвідчення договору відчуження нерухомості у разі укладання цього договору на товарній біржі, а тому договір і не був нотаріально посвідчений.
При цьому, суд звернув увагу на те, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню ст. 220 ЦК України (зокрема й в частині доведеності ухилення сторони від нотаріального посвідчення договору), який набрав чинності з 01 січня 2004 року, тобто після укладення договору купівлі-продажу.
У свою чергу, ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР передбачено право суду визнати не посвідчений нотаріально договір дійсним, якщо сторони домовились щодо всіх важливих умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулось повне або часткове виконання договору.
Таким чином, договір № 935 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , що складається з двох кімнат житловою площею 29,1 кв.м, загальною площею 46.2 кв.м., укладений між ОСОБА_4 , який діяв на підставі довіреності, зареєстрованій 2-ю Одеською нотаріальною конторою 30.11.1993 року під № 4-9564 від імені ОСОБА_3 та її неповнолітнього сина ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , на Одеській товарній біржі 01.12.1993 року, зареєстрований 03.12.1993 року у ОМБТІ за реєстровим № 274 стр.115 кн.45пр., підлягає визнанню дійсним.
Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України, у тому числі ст.ст. 15, 16 ЦК України та ст.ст. 1, 4, 5 ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право не визнається. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, особа має суб`єктивне матеріальне право на їх задоволення.
Суд вважає, що позивач позбавлений з урахуванням викладених причин розпорядитися належним їм майном, таким чином цей спір підлягає розгляду судом, а за результатами такого розгляду встановлено, що позов щодо визнання договору дійсним є обґрунтованим і підлягає задоволенню.
Керуючись ст. 41 Конституції України, Законом України «Про власність», ст. 47,128,153,224, ЦК УРСР (у редакції 1963 р.), ст.ст. 10, 15, 16, 220, 319, 321, 328, 638, 655 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року , ст.ст. 2, 4, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 223, 247, 258, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
Задовольнити позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_3 ( місце реєстрації: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_2 ( місце реєстрації: АДРЕСА_2 ), третя особа: Одеська товарна біржа (м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога,140а), про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна № 935 від 01.12.1993 року дійсним.
Визнати дійсним договір № 935 купівлі-продажу нерухомого майна,а саме квартири АДРЕСА_1 , що складається з двох кімнат, житловою площею 29.1 кв.м, загальною площею 46.2 кв.м., укладений між ОСОБА_4 , який діяв на підставі довіреності, зареєстрованій 2-ю Одеською нотаріальною конторою 30.11.1993 року під № 4-9564 від імені ОСОБА_3 та її неповнолітнього сина ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , на Одеській товарній біржі 01.12.1993 року, зареєстрований 03.12.1993 року у ОМБТІ за реєстровим № 274 стр.115 кн.45пр.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч. 1 ст. 354 ЦПК України.
Повний текст рішення виготовлено 09.07.2026р.

Суддя Домусчі Л.В.