УХВАЛА
07 вересня 2026 року 
м. Київ
справа №990/359/26
адміністративне провадження №П/990/359/26
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,
суддів: Білак М.В., Єресько Л.О., Жука А.В., Радишевської О.Р.,
перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Верховної Ради України дев`ятого скликання, треті особи: Організація об`єднаних націй, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини Лубінець Дмитро Валерійович про відновлення миру шляхом переговорів та референдуму,
УСТАНОВИВ:
Зміст позовних вимог
01 вересня 2026 року до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшла позовна заява за підписом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у якій заявлено такі позовні вимоги (буквальний зміст позовних вимог збережено):
« 1.Визнати порушеннями суверенітету України, дії чи бездіяльність спрямовані на блокування судового процесу по встановленню миру в Україні:
заборону на волевиявлення Носія Суверенітету народу України з питань відновлення суверенітету України та встановлення миру;
цензуру в засобах масової інформації, що стосується матеріалів даного судового процесу;
заборону зборів та зібрань під час обговорення питань, що стосуються даного судового процесу по встановленню миру, на територіях України, вільних від бойових дій, за відсутності оголошення тривоги, або в укриттях;
переслідування або мобілізацію осіб які подали даний позов до суду, осіб та організацій які працюватимуть на підготовку та забезпечення проведення волевиявлення Носія Суверенітету народу України, чи волевиявлення народу України в інших формах, чи проводитимуть збір свідчень в рамках даного судового процесу по встановленню миру; переслідування посадових осіб, які виконуватимуть волю народу України на встановлення миру, в рамках даного судового процесу.
2. Визнати факт порушення суверенітету України владою Російської федерації, що проводить військові дії на території України всупереч волі Носія Суверенітету України, що являється фактом узурпації (привласнення) влади (владних повноважень носія суверенітету народу України) на окупованих територіях, а тому являється фактом порушення суверенітету України, згідно ст. 5 Конституції України.
3. Визнати факт того, що підписавши рішення Верховної ради України, восьмого скликання, про зміни до ст.85; 102, Конституції України, без відповідних змін до ст. 17 Конституції України президент України П.Порошенко порушив ст. 17; 19; 156 Конституції України, відмовивши Носію Суверенітету України у внесенні змін до ст. 17, згідно ст.156 Конституції України, стосовно питання вступу України до НАТО, що являється відмовою в праві на владу Носію Суверенітету народу України, що є фактом порушення ст.5 Конституції України, фактом узурпації (привласнення) владних повноважень Носія Суверенітету України при вирішенні питання вступу України до НАТО, що являється фактом порушення суверенітету України.
4. Визнати факт того, що президент України П.Порошенко не призначив референдум щодо виконання Мінських угод, що являється фактом відмови на здійснення владних повноважень Носію Суверенітету України, в питаннях, що стосуються порушення суверенітету України, що являється фактом узурпації (привласнення) влади, в спосіб привласнення владних повноважень народу України при вирішенні питання виконання Мінських угод та встановлення миру на Донбасі, що являється прямим доказом порушення права Носія Суверенітету народу України на владу та порушенням суверенітету України.
5. Визнати факт того що Верховна Рада України восьмого та дев`ятого скликання не виправила стану узурпації владних повноважень Носія Суверенітету народу України, залишивши порушення суверенітету України президентом України Петром Порошенком у вигляді відсутності референдуму по вступу України до НАТО та по наданню автономії Донбасу та інших спірних питань, що заблокували виконання Мінських угод та встановлення миру в Україні дипломатичним шляхом, в результаті чого депутати Верховної Ради України восьмого скликання порушили присягу, згідно ст.79 Конституції України, а Верховна Рада восьмого скликання являється порушником суверенітету України, а Верховна Рада дев`ятого скликання перебуває в стані порушення суверенітету України, до моменту призначення референдуму по вступу України в НАТО та стосовно автономії Донбасу.
6. Визнати факт того що, суд не може приступити до визнання порушення суверенітету України президентом України В. Зеленським в зв`язку зі слідуючими обставинами:
1) Президент В. Зеленський являється співавтором даного позову, в тому розумінні, що фундаментом даного позову являються пункти передвиборчої програми В. Зеленського, зокрема, про відновлення миру через переговори, народовладдя, та референдум по вступу України до НАТО.
2) Якщо Президент В.Зеленський не буде блокувати даний судовий процес, то стане гарантом відновлення миру в єдності з Носієм Суверенітету України, та доведе свою вірність присязі та виконання функцій гаранта суверенітету згідно ст.102 Конституції України.
7. Визнати факт того, що слідуючі пункти передвиборчої програми кандидата в президенти України В. Зеленського затвердив під час голосування на виборах президента України Носій Суверенітету України, згідно ст. 69 Конституції України, як стратегію по встановленню миру:
1) Встановлення миру в Україні шляхом переговорів.
2) Народовладдя. Даний пункт повертає Носію Суверенітету право на владу та першочергове право вирішувати питання що стосуються порушень суверенітету, до яких відносяться питання автономії Донбасу.
3) Референдум по вступу України в НАТО.
Дану стратегію по встановлення миру, Носій Суверенітету України затвердив, але не відміняв, а тому переговори про мир та референдум по вступу до НАТО та по автономії Донбасу є обов`язковими до виконання трьома гілками влади України.
8. Виходячи з необхідності припинення порушення суверенітету України владою української держави в особі Верховної Ради України, визнати необхідність контрольної перевірки на вірність присязі, з метою підтвердження легітимності, окремо кожного депутата Верховної Ради України, в спосіб надання свідчень суду про згоду визнання того факту, що присяга дана на вірність Україні, згідно ст.79 Конституції України, зобов`язує депутата:
1) неухильно виконувати волю Носія Суверенітету України;
2) визнавати, що збереження суверенітету України полягає в збереженні владних повноважень Носія Суверенітету України, права на волевиявлення;
3) визнавати, що волю Носія Суверенітету України ніхто в державі не має права відміняти, та що воля народу України є обов`язковою до виконання президентом, парламентом, урядом ,судами та кожним громадянином України.
4) погодитись на виключно поіменні голосування з питань даного судового процесу по відновлення миру, та визнати за невідкладну необхідність призупинення дії рішень Верховної Ради, що порушують Конституцію України.
9. Виходячи з того що референдум з питання вступу України в НАТО та стосовно автономії Донбасу являється способом відновлення суверенітету України, миру та є формою захисту Вітчизни, згідно ст.65 Конституції України, зупинити застосування заборони на волевиявлення Носія Суверенітету України, згідно ст.19 п.1. Закону України "Про правовий режим воєнного стану" на підконтрольних Україні територіях, стосовно референдуму по вступу України до НАТО та по автономії Донбасу, а також з інших питань що виникнуть в рамках даного судового процесу по встановленню миру.
10. Визнати слідуючі пункти референдуму по встановленню миру, необхідною умовою для встановлення миру, згідно передвиборчої програми президента В. Зеленського, та надати на затвердження Верховній Раді, та призначення в скорочений термін референдуму по встановленню миру:
пункт 1: Ліквідація порушень суверенітету та одночасно пунктів спецоперації Росії на Україні.
1) по вступу України до НАТО..
2) по наданню автономії Донбасу (згідно тексту Мінських угод)
пункт 2: Амністія за порушення суверенітету України за правопорушення військових та військовозобов`язаних на фронті, в тилу фінансові правопорушення; 
рішення по змінах до ст.74 Конституції України про відміну заборони на референдуми по наданню амністії;
амністія військовим, які перебували на території України в складі російської армії з 2014 р., крім злочинів проти людяності, амністія президенту і Державній Думі Росії, в обмін на виведення російської армії з України;
амністія військовим формуванням Донецької та Луганської областей (так званих, ЛНР та ДНР), що брали участь в бойових діях проти ЗСУ, за виключенням злочинів проти людяності, а також керівництву ЛНР та ДНР в обмін на мир та визнання права народу Донбасу на володіння частиною суверенітету України як частини народу України;
стосовно української держави, починаючи з подій на євромайдані 2013 р., амністію надати представникам СБУ, МВС, РНБО, уряду, президенту, парламенту, добровольчих військових формувань, ЗСУ крім злочинів проти людяності; 
амністія за фінансові правопорушення, в тому числі за вивезені за кордон кошти, при умові ввезення їх в Україну та розміщення в Ощадбанку України;
пункт З: Політична відповідальність політиків за порушення суверенітету України:
заборона, пожиттєво балотуватися з метою обрання на будь-які виборні посади в Україні, заборона на створення політичних партій та громадських організацій, або на фінансування політики;
зобов`язати владу України після виводу військ Росії з України укласти договір про мирне співіснування з Росією, та проводити політику мирного співіснування з усіма країнами;
до моменту підписання нового мирного договору з Росією, кожного року проводити референдуми про довіру президенту та Верховній Раді України.
11. Взявши до уваги діяльність депутатів Верховної Ради України дев`ятого скликання з моменту відкриття даного провадження по встановленню миру, прийняти рішення та оголосити список депутатів, що остаточно визнані судом порушниками суверенітету України та, відповідно, присяги, та визнати їх такими, що втратили депутатські повноваження, та в залежності від їхньої кількості, розглянути можливість проведення виборів, в спосіб накладення мораторію на заборону не лише референдумів, а також і виборів, згідно ст. 65 Конституції України.».
Рух позовної заяви
28 серпня 2026 року цей позов було направлено поштою на адресу Верховного Суду (просп. Повітрофлотський, 28, м. Київ, 03049), штрихкодовий ідентифікатор відправлення 0304900395913.
31 серпня 2026 року, за інформацією про відстеження цього поштового відправлення, позовну заяву отримано Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду.
Того ж дня працівниками відділу опрацювання документів (канцелярії) управління забезпечення автоматизовного документообігу суду Касаційного цивільного суду складено акт від 31 серпня 2026 року №592, у якому зафіксовано, що під час розкриття конверта (штрих кодовий ідентифікатор 0304900395913) було виявлено відсутність квитанції про сплату судового збору, зазначеної у додатках до адміністративного позову, підписаного ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Також в акті сформульовано «повідомлення» до невстановлених осіб такого змісту: «Повідомляємо, що матеріали зазначеного адміністративного позву разом із цим актом надіслані за належністю до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду за адресою: вул. Князів Острозьких, 8, корп.5, м. Київ, 01029.».
У «надісланих» до Касаційного адміністративного суду матеріалах немає відомостей про факт реєстрації позовної заяви Касаційним цивільним судом та ухвалення із цього приводу процесуальних рішень.
01 вересня 2026 року позовну заяву з доданими матеріалами (без квитанції про сплату судового збору) зареєстровано у Касаційному адміністративному суді в складі Верховного Суду (вул. Князів Острозьких, 8, корп.5, м. Київ, 01029) за №П/990/359/26 та здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями цього Суду, що засвідчено відповідним протоколом, згідно з яким для розгляду справи №П/990/359/26 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Загороднюка А.Г., суддів: Єресько Л.О., Желєзного І.В., Жука А.В., Радишевської О.Р.
Того ж дня матеріали позовної заяви передано головуючому судді. Факт здійснення авторозподілу справи між суддями зумовлює відсутність процесуальної можливості скерувати позовну заяву до Суду, до якого її було направлено позивачами.
Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 02 вересня 2026 року №1198 (реєстраційний №1198/0/78-26) призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 вересня 2026 року для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Загороднюка А.Г., суддів: Білак М.В., Єресько Л.О., Жука А.В., Радишевської О.Р.
Вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі за цією позовною заявою
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.
Згідно з пунктами 4, 5 частини п`ятої статті 160 КАС України в позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
Під змістом позовних вимог розуміється визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу, який має формулюватися позивачем максимально чітко і зрозуміло.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, зокрема, у постанові 16 лютого 2022 року у справі №9901/482/21, що закон не передбачає вимог щодо обсягу, повноти чи слушності доводів позовної заяви, але приписує щонайменше сформулювати суть (зміст) порушення, яким чином воно негативно позначилось на правах особи, яка звертається з позовом, яким чином може бути відновлено порушене право. Зміст та обсяг порушеного права та викладення обставин, якими воно підтверджується, в кожному конкретному випадку можуть різнитися, але принаймні на рівні формулювання викладу їх змісту мають бути достатніми, щоб визначити предмет спору, його юрисдикційну належність, характер вимог, часові межі події порушення, нормативне регулювання спірних відносин, а також обставини, за яких можна ухвалити одне з обов`язкових процесуальних рішень, пов`язаних із визнанням позовної заяви прийнятною/неприйнятною.
Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 640/7310/19,від 26 лютого 2020 року у справі № 520/12042/18, від 06 травня 2020 року у справі № 9901/42/20, від 03 червня 2021 року у справі № 9901/41/21 та від 27 жовтня 2021 року у справі № 9901/337/21, від 16 лютого 2022 року в справі № 9901/482/21, від 16 листопада 2023 року в справі № 990/169/22, від 26 вересня 2024 року в справі № 990/220/24 та від 15 травня 2025 року в справі № 990/70/25.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 9901/380/21 також вказано, що зміст позову - це частина позову, яка, з одного боку, відображає вид судового захисту, а саме звернену до суду вимогу позивача щодо застосування конкретних способів захисту порушеного, оспорюваного чи невизнаного права; відповідно до змісту позовних вимог встановлюються межі судового розгляду і предмет доказування. З іншого боку, зміст позовних вимог складають матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, щодо яких суд повинен ухвалити рішення.
Згідно із частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:
1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;
2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;
3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;
4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;
5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;
6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Відповідно до частини четвертої статті 22 КАС України Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи за позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Рахункової палати, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, рішень, дій чи бездіяльності органів, які обирають (призначають), звільняють членів Вищої ради правосуддя, щодо питань обрання (призначення) на посади членів Вищої ради правосуддя, звільнення їх з таких посад, оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів призначення суддів Конституційного Суду України у процесі конкурсного відбору кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України, а також Дорадчої групи експертів щодо оцінювання таких кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України, бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо невнесення до Верховної Ради України законопроекту на виконання (реалізацію) рішення Українського народу про підтримку питання загальнодержавного значення на всеукраїнському референдумі за народною ініціативою.
Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, бездіяльності Кабінету Міністрів України визначені статтею 266 КАС України.
Відповідно до частин першої, другої статті 266 КАС України правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо: 1) законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України, указів і розпоряджень Президента України; 2) законності дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) законності актів Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 4) законності рішень Вищої ради правосуддя, ухвалених за результатами розгляду скарг на рішення її Дисциплінарних палат; 5) законності бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо невнесення до Верховної Ради України законопроекту на виконання (реалізацію) рішення Українського народу про підтримку питання загальнодержавного значення на всеукраїнському референдумі за народною ініціативою.
Адміністративні справи, зазначені у пунктах 1-3, 5 частини першої цієї статті, розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження Верховним Судом у складі колегії Касаційного адміністративного суду не менше ніж з п`яти суддів.
Згідно із частиною четвертою статті 266 КАС України Верховний Суд за наслідками розгляду адміністративних справ, визначених частиною другою цієї статті, може:
1) визнати акт Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України протиправним та нечинним повністю або в окремій його частині;
2) визнати дії чи бездіяльність Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України протиправними, зобов`язати Верховну Раду України, Президента України, Кабінет Міністрів України, Вищу раду правосуддя, Вищу кваліфікаційну комісію суддів України вчинити певні дії;
3) застосувати інші наслідки протиправності таких рішень, дій чи бездіяльності, визначені статтею 245 цього Кодексу.
Аналізуючи зміст позовної заяви, Суд установив, що вимоги позивачів загалом зводяться до потреби встановлення (визнання) судом фактів. Подібний спосіб захисту не передбачений положеннями КАС України і не може бути застосований судом за наслідками розгляду справи в порядку адміністративного судочинства.
Суд зазначає, що з метою правильного формулювання позовних вимог, позивачем має бути враховано положення частини другої статті 245 КАС України, відповідно до якої у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про:
1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;
2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;
3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;
4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;
5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;
6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю;
7) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об`єднання громадян;
8) примусовий розпуск (ліквідацію) об`єднання громадян;
8-1) заборону політичної партії та передачу майна, коштів та інших активів політичної партії, її обласних, міських, районних організацій, первинних осередків та інших структурних утворень у власність держави;
8-2) припинення релігійної організації, передбаченої статтею 289-9 цього Кодексу, та передачу майна, коштів та інших активів, що перебувають в її власності, крім культового, у власність держави;
10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів;
11) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України або про продовження строку такого затримання;
12) затримання іноземця або особи без громадянства до вирішення питання про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства;
13) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;
14) звільнення іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;
15) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.
Водночас варто зауважити, що за правилами частини четвертої статті 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У разі якщо ухвалення рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Таким чином, звертаючись до Касаційного адміністративного суду з позовом, враховуючи завдання адміністративного судочинства та повноваження Верховного Суду, визначені статтею 266 КАС України, при вирішенні справи, позивачі повинні правильно та чітко сформулювати позовні вимоги, а також обрати належний спосіб судового захисту.
Суд також зауважує, що без визначення позивачем правильного способу судового захисту, передбаченого частиною першою статті 5 КАС України, з урахуванням повноважень Верховного Суду, визначених статтями 245 та 266 КАС України, Суд не зможе виконати завдання адміністративного судочинства щодо справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення спору з метою ефективного захисту прав та інтересів позивача від можливих порушень з боку суб`єкта владних повноважень, та перевірити відповідність оспорюваних рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень критеріям, визначеним у частині другій статті 2 КАС України, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Крім того, відповідно до пункту 9 частини п`ятої статті 160 КАС України в позовній заяві у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - зазначається обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.
Суд вказує, що гарантоване статтею 55 Конституції України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача стосовно оскаржуваного рішення, дії чи бездіяльності було обґрунтованим, і таке порушення прав має бути реальним, стосуватися особистих прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Тож право на судовий захист не є абсолютним. Законодавцем встановлені вимоги щодо форми та змісту позовної заяви, із якою особа звертається до суду за захистом прав, свобод та інтересів.
Частиною третьою статті 161 КАС України передбачено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Згідно із частиною другою статті 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Частиною першою статті 4 Закону України від 08 липня 2011 року №3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон №3674-VI) встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Відповідно до статті 7 Закону України від 03 грудня 2025 року №4695-IX «Про Державний бюджет України на 2026 рік» станом на 01 січня 2026 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становив 3328 гривень.
Відповідно до підпункту 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI ставка судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Водночас абзацом 2 частини третьої статті 6 Закону №3674-VI встановлено, що у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.
Позивачі сформулювали в позові 11 вимог немайнового характеру.
Отже, на цей час судовий збір за подання такого позову становить 14643,20 грн (3328 х 0,4 х 11).
За правилами абзацу другого частини сьомої статті 6 Закону №3674-VI, у разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених статтею 4 цього Закону за подання позову немайнового характеру.
Таким чином, кожен з позивачів має надати суду окремий документ про сплату судового збору в зазначеному розмірі.
Реквізити для сплати судового збору: Отримувач коштів ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача 31219207026007, код банку отримувача (МФО) 899998, номер рахунку отримувача (стандарт IBAN) UA288999980313151207000026007, код класифікації доходів бюджету 22030102, найменування податку, збору, платежу судовий збір (Верховний Суд, 055), символ звітності банку 207, призначення платежу *;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті);Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), ВЕРХОВНИЙ СУД Касаційний адміністративний суд, номер справи, у якій сплачується судовий збір.
Згідно з частиною восьмою статті 160 КАС України, якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору.
Висновок щодо прийнятності позовної заяви
Відповідно до частини першої статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 КАС України, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху (частина друга статті 169 КАС України).
Суд враховує, що працівники Суду, до якого позивачі направили поштою цю позовну заяву (на конверті вказано: просп. Повітрофлотський, 28, м. Київ, 03049), передали її до Касаційного адміністративного суду (вул. Князів Острозьких, 8, корп.5, м. Київ, 01029).
У зв`язку із цим позивачі мають повідомити Касаційний адміністративний суд, чи мали вони намір звертатися до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду або до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
У випадку, якщо це відповідало їх дійсній меті, і саме Касаційний адміністративний суд, на їх переконання, має розглядати заявлені позовні вимоги, то позивачам слід привести позовну заяву у відповідність до вимог КАС України, а саме, шляхом уточнення вимог позовної заяви в контексті потреби їх формулювання з урахуванням положень частини першої статті 5, частини другої [і за потреби - частини четвертої] статті 245 КАС України та частини четвертої статті 266 КАС України щодо обрання належного та ефективного способу судового захисту прав позивачів.
Нормативний зміст частини першої статті 5, частин другої і четвертої статті 245, а також частини четвертої статті 266 КАС України наведено в цій ухвалі.
Наразі спосіб, у який сформульовано позовні вимоги та викладено їх обґрунтування, не дає Суду можливості вважати цей позов адміністративним і прийняти його до розгляду.
Крім цього, кожен з позивачів має надати Суду документ про сплату судового збору, розмір якого в обсязі сформульованих на даний момент позовних вимог становить 14643,20 грн, або зазначити підстави звільнення від сплати судового збору.
Суд не вирішує питання щодо наявності або відсутності підстав для відмови у відкритті провадження за цією позовною заявою, оскільки, у випадку, якщо позивачі не мали наміру звертатися до Касаційного адміністративного суду, вирішення цього питання може обмежити їх у доступі до суду, до якого вони мали намір звернутися.
Суд роз`яснює, що відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Керуючись статтями 160, 161, 169, 171, 243, 248, 266 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Верховної Ради України дев`ятого скликання, треті особи: Організація об`єднаних націй, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини Лубінець Дмитро Валерійович про відновлення миру шляхом переговорів та референдуму - залишити без руху.
Установити позивачам строк у десять днів з моменту отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків цієї позовної заяви шляхом: 1) надання інформації, чи мали позивачі намір звертатися із цим позовом до Касаційного адміністративного Суду і якщо так, то 2) привести позовну заяву у відповідність до вимог Кодексу адміністративного судочинства України шляхом уточнення вимог позовної заяви в контексті потреби їх формулювання з урахуванням положень частини першої статті 5, частини другої [і за потреби - частини четвертої] статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України та частини четвертої статті 266 Кодексу адміністративного судочинства України щодо обрання належного та ефективного способу судового захисту прав позивачів; 3) надання документів про сплату судового збору в розмірі 14643,20 грн або зазначити підстави звільнення від сплати судового збору.
Роз`яснити позивачам, що у разі неусунення цих недоліків позовної заяви у встановлений судом строк, заява буде повернута з підстав, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.
У разі, якщо з урахуванням наданих на усунення недоліків документів суд дійде висновку, що позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, буде відмовлено у відкритті провадження в справі відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не оскаржується.

...........................

...........................

...........................

...........................

...........................

А.Г. Загороднюк
М.В. Білак
Л.О. Єресько
А.В. Жук
О.Р. Радишевська
Судді Верховного Суду