Справа № 299/6011/25

П О С Т А Н О В А
Іменем України

10 липня 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.,
суддів – Джуги С.Д., Собослоя Г.Г.

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними в матеріалах справи доказами, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 02 січня 2026 року, ухвалене головуючим суддею Трагнюк В.Р., в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

встановив:
У грудні 2025 року ТОВ «Споживчий центр» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог зазначало, що між ТОВ «Споживчий Центр» та ОСОБА_1 укладено 27.01.2025 кредитний договір № 26.01.2025-100002593.
Відповідно до умов договору, позичальниці надано кредит у розмірі 13 000 гривень строком на 217 днів (31.08.2025) з незмінною денною процентною ставкою за користування кредитними коштами у розмірі 1% від наданої суми кредиту. Одноразова комісія, пов`язана з наданням кредиту становить 1170 грн, комісія за обслуговування кредитної заборгованості (надалі – "Комісія за обслуговування", "Комісія") – 1170 грн у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, денна процентна ставка з розрахунку 0.84% (денна процентна ставка) = (23660 / 13000)/ 217х 100%, неустойка 195 грн. 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/ неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.
Відповідно до договору від 27.01.2025 та квитанції про перерахунок коштів кредитором надано позичальнику кредит у розмірі 13 000 грн і ОСОБА_1 27.01.2025 отримала кредитні кошти у вказаному розмірі.
Тобто, позивач свої зобов`язання за договором виконав належним чином та в повному обсязі. 
У свою чергу ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором належним чином не виконала у зв`язку з чим, утворилась заборгованість у розмірі 39 160 грн, що складається з: тіла кредиту – 13 000 грн, процентів – 16 150 грн, комісії (пов`язаної з наданням кредиту) – 1 170 грн, додаткової комісії (за обслуговування кредитної заборгованості) – 2 340 грн, неустойки – 6 500 грн, які ТОВ «Споживчий центр» просило стягнути з відповідача.

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 02 січня 2026 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 26.01.2025-100002593 від 27.01.2025 у розмірі 39 160 гривень та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить змінити рішення, зменшивши суму заборгованості до співмірного та справедливого розміру.
Відповідачка не заперечує факт укладення кредитного договору та своїх обов`язків щодо сплати заборгованості за таким договором, однак, просить врахувати її матеріальний стан, який не дозволяє їх одноразово сплатити всю суму заборгованості.  
Вважає нараховані відсотки та інші платежі неспівмірними до суми заборгованості по тілу кредиту, що суперечить принципу справедливості, добросовісності та розумності.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Споживчий центр» просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції. Підписавши договір, відповідачка підтвердила, що ознайомлена з усіма умовами, порядком та строками повернення кредиту і зобов`язувалась такі виконувати. Оскільки відповідачем не оспорювався кредитний договір, а тому відсутні підстави для відмови у задоволенні позову.

ОСОБА_1 подала 09.03.2026 заперечення на відзив поданий на апеляційну скаргу в яких зазначає, що не погоджується із зазначеними доводами відзиву.
Позивач посилається на власний розрахунок заборгованості як на належний доказ. Водночас, такий розрахунок складений самим позивачем та не підтверджений належними первинними бухгалтерськими документами.
Позивач не надав суду належних доказів фактичного перерахування кредитних коштів саме відповідачу, зокрема документів, які б підтверджували рух коштів на рахунок відповідача. Сам по собі розрахунок позивача не може вважатися беззаперечним доказом існування заборгованості.
Позивач зазначає, що проценти нараховані правомірно. Однак, розмір процентів фактично призводить до значного та не співмірного збільшення розміру боргу, що суперечить принципам справедливості, добросовісності та розумності, закріпленим у статті 3 ЦК України.
Позивач включив до складу заборгованості комісію за обслуговування кредиту. Водночас, значна частина послуг, за які стягується така комісія, фактично є складовою діяльності кредитодавця та не може покладатися на споживача як окрема платна послуга.
Просить апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове відповідно до вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З огляду на те, що предметом оскарження в суді апеляційної інстанції є рішення суду у справі з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Апеляційним судом встановлено, що ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 27.01.2025 уклали кредитний договір (оферти) № 26.01.2025 - 100002593.
Відповідно до умов договору позичальниці надано кредит у розмірі 13 000 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 27.01.2025, на строк вказаний в заявці.
Відповідно до умов договору заявка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), з якою позичальник ознайомився під час укладення кредитного договору. 
Відповідно до умов кредитного договору №26.01.2025-100002593 від 27.01.2025 Позичальнику надано Кредит на наступних умовах: 
1. Дата надання/видачі кредиту - 27/01/2025; 
2. Сума Кредиту: 13 000 грн. 00 коп.; 
3. Строк, на який надається Кредит - 217 днів з дати його надання; 
4. Дата повернення (виплати) кредиту - 31.08.2025; 
5. Продовження (елонгація, пролонгація) строку кредитування/строку виплати кредиту/ строку договору не передбачена. У Позичальника відсутнє право ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування та/або строку виплати кредиту та/або строку договору, установлених договором.
6. Процентна ставка "Стандарт" – фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом перших 3 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів (надалі – «чергові періоди»). Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. 
7. Процентна ставка "Економ" - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0.5% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка "Стандарт". Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку.
8. Комісія пов`язана з наданням Кредиту (надалі – "Комісія за надання", "Комісія"; економічна сутність – плата за надання Кредиту) – 9% від суми Кредиту та дорівнює 1 170 грн. 00 коп. Комісія розраховується шляхом множення суми Кредиту (база розрахунку) на розмір Комісії у відсотковому значенні. Нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту, сплачується згідно Графіку платежів. 
9. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості (надалі – "Комісія за обслуговування", "Комісія") – 1 170 грн. у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Комісія за обслуговування нараховується Кредитором та обліковується в перший день кожного з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, сплачується згідно Графіку платежів. 
Комісія за обслуговування встановлюється (економічна сутність) за організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях, забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях, забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу, консультаційні послуги, інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак, надання яких забезпечено Кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості. 
До комісії за обслуговування кредитної заборгованості не включено послуги, які Кредитодавець зобов`язаний надавати позичальниці безоплатно відповідно до чинного законодавства, зокрема, за надання один раз на місяць на вимогу споживача інформації про споживчий кредит. 
10.Договором не передбачено змін в умовах надання фінансової послуги, щодо якої укладено договір. 
11.Протягом строку дії договору тарифи та комісія(ії) за фінансовою послугою залишаються незмінними. Кредитодавець не надає додаткових та/або супутніх послуг. 
12.Денна процентна ставка – загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається Кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Денна процентна ставка та її Документ сформований в системі «Електронний суд» 02.12.2025 3 розрахунок: 0.84% (денна процентна ставка) = (23660 / 13000)/ 217 х 100%. 
13.Проценти (економічна сутність – плата за користування кредитом) розраховуються шляхом множення всієї суми кредиту (включаючи всі транші) (залишку від всієї суми кредиту) (база розрахунку) на кількість днів користування кредитом/залишком кредиту та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді. 
Неустойка: 195 грн. 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/ неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. 
Згідно з п. 4.1 Договору Кредитодавець надає Позичальнику Кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. 
Спосіб надання Позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 5355-28XX-XXXX-7496.
Відповідно до договору від 27.01.2025 та квитанції про перерахунок коштів Кредитором надано позичальнику кредит у розмірі 13 000 грн., ОСОБА_1 27.01.2025 отримала кредитні кошти у розмірі 13 000 грн. 
Згідно наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості наданого позивачем, заборгованість ОСОБА_1 станом на 03.12.2025 становить суму 39.160 грн., що складається із: тіла кредиту – 13 000 грн., процентів – 16 150 грн., комісії (пов`язаної з наданням кредиту) – 1 170 грн., додаткової комісії (за обслуговування кредитної заборгованості) – 2 340 грн., неустойки – 6 500 грн.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.
За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.
Відповідно до частин 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З матеріалів справи слідує, що кредитний договір №23.03.2024-1000003238 укладено 23.03.2024 шляхом подання ОСОБА_1 заявки на отримання кредиту на офіційному веб-сайті позикодавця, заповнення особистих даних та обрання суми кредиту у відповідній графі.
Після цього, ОСОБА_1 акцептувала розміщену на веб-сайті позивача оферту на укладення кредитного договору шляхом авторизації на такому сайті, заповнення особистих даних, які включають, зокрема: ПІБ, місце проживання, ідентифікаційний код, контактний номер телефону, кредитну картку для перерахування коштів, тощо. 
Після заповнення відповідних даних, споживачка отримала одноразовий цифровий ідентифікатор на вказаний нею номер мобільного телефону. Одноразовим ідентифікатором Е677 ОСОБА_1 підписала кредитний договір та всі додатки до нього, тим самим підтвердивши, що ознайомилась з усіма істотними умовами укладеного договору, зокрема щодо строку кредитування, відсотків, які підлягають нарахуванню за користування такими коштами та зобов`язалася виконати взяті на себе зобов`язання.
Позивач зазначив, що ОСОБА_1 17.03.2025 здійснила оплату заборгованості у розмірі 4 000,00 гривень, що враховано товариством під час складання довідки про заборгованість.
Водночас, ОСОБА_1 в доводах апеляційної скарги не заперечує укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів, однак у запереченнях на відзив поданий на апеляційну скаргу зазначає, що позивач не надав суду належних доказів фактичного перерахування кредитних коштів саме відповідачу, зокрема документів, які б підтверджували рух коштів на рахунок відповідача.
У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.01.2025 у справі №753/16762/15-ц, касаційний суд виснував, що факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупністю інших доказів, зокрема: кредитним договором, меморіальними ордерами на видачу коштів, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки, тощо.
Згідно інформації отриманої з центрального вузла системи BankID НБУ ОСОБА_1 наявний відкритий картковий рахунок у АТ «ПУМБ». Вказані дані у такій інформації, збігаються із зазначеними відповідачкою у поданих процесуальних документах, зокрема місце проживання, РНОКПП та номер телефону (зазначений також у кредитному договорі).
Листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» (iPay) за №1-2511 від 25.11.2025 підтверджено платіж на суму 13 000 гривень 27.01.2025 на номер картки № НОМЕР_1 .
Факт видачі кредитних коштів підтверджується наявним в матеріалах справи листом від ТОВ «Універсальні платіжні рішення» та фактом користування кредитними коштами ОСОБА_1 , зокрема її частковим погашенням заборгованості.
Також, колегія суддів враховує те, що незважаючи на відсутність детального розрахунку заборгованості з якого можна встановити оплату 17.03.2025 ОСОБА_1 4 000,00 гривень на погашення заборгованості, відповідачка не оспорює даний факт, а тому слід вважати, що такі дії дійсно мали місце. Дані конклюдентні дії свідчать про те, що ОСОБА_1 погодилась з усіма істотними умовами кредитування та фактично користувалась коштами.
Відповідачка не надала суду виписку з власного карткового рахунку на який відбулось перерахування кредитних коштів для спростування факту видачі та спростування користування нею кредитних коштів, а тому враховуючи вищезазначене слід дійти до обґрунтованих висновків щодо доведеності факту видачі кредитних коштів у розмірі 13 000 гривень на картковий рахунок відповідачки вказаний нею під час оформлення кредитних правовідносин.

Щодо нарахування кредитної заборгованості. 
ОСОБА_1 зазначає, що розмір процентів фактично призводить до значного та неспівмірного збільшення розміру боргу. Вказує на відсутність детального розрахунку заборгованості, а надана позивачем довідка не є належним доказом, який підтверджує наявність у неї перед товариством заборгованості.
Колегія суддів не погоджується з такими доводами апеляційної скарги з огляду на таке.
Згідно наявної в матеріалах справи довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором нарахування процентів здійснювалось за період з 27.01.2025 по 31.08.2025 (217 днів).
Кредитний договір №26.01.2025-100002593 укладено між сторонами 27.01.2025 зі строком кредитування - 217 днів зі сплатою процентів у розмірі 1% щоденно від розміру наданого кредиту.
Позивачем не заперечується, що відповідачка здійснила погашення кредитної заборгованості 17.03.2025 у розмірі 4 000,00 гривень.
Таким чином, розмір процентів за користування кредитними коштами за період з 27.01.2025 по 31.08.2025 становить суму 16 150 гривень.
Відповідачка підписуючи кредитний договір підтвердила, що ознайомилась з усіма істотними умовами такого, у неї не виникло жодних заперечень щодо процентної ставки та способу нарахування такої, ОСОБА_1 не відмовилась від кредитного договору (не розірвала такий) протягом перших 14 днів з моменту укладення такого, а тому слід вважати, що нарахування проведені позивачем є підтверджені належними та допустимими доказами у справі.
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного у суду у Постанові від 22.04.2024 у справі №559/1622/19 виснував, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника (іпотекодавця) на користь банку, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню.
ОСОБА_1 на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості не надала суду власного контррозрахунку з якого можна б встановити хибність наданої позивачем довідки-розрахунку, а тому сума 16 150 гривень нарахованих процентів за користування кредитом є правомірною та підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.

Щодо стягнення комісій.
ОСОБА_1 у запереченнях на відзив, який подано на апеляційну скаргу зазначила, що значна частина послуг, за які стягується така комісія, фактично є складовою діяльності кредитодавця та не може покладатися на споживача як окрема платна послуга.
Так, згідно п. 8 укладеного між сторонами кредитного договору передбачена комісія за надання кредиту в сумі 1 170 гривень.
Стягнення комісії за споживчий кредит є загальними витратами за споживчим кредитом, які передбачені ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції від 15.11.2024) та врегульовані «Правилами розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит», затвердженими постановою від 11.02.2021 № 16 Національним банком України.
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Подібні правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, провадження № 14-44цс21.
Сплата комісії за надання кредиту передбачено умовами договору та включена до суми загальних витрат за кредитом. Підписуючи умови договору позичальниця погодилась сплатити таку у визначеному в договорі розмірі, а відтак вимоги позивача про стягнення з відповідачки комісії за надання кредиту є правомірними.

Однак, апеляційний суд зазначає, що стягнення комісії за обслуговування кредиту суперечить положенням Закону України «Про споживче кредитування» та усталеній практиці Верховного Суду.
Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 13.07.2022 у справі №363/1834/17 виснувала, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.
Як виснував Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 6 листопада 2023 року (справа №204/224/21), якщо в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), та не узгоджено їх зі споживачем, то такі умови є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Позивачем не надано суду переліку додаткових та супутніх банківських послуг, які надаються ОСОБА_1 щомісячно за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), та не узгоджено їх зі споживачем.
Таким чином, стягнення з відповідачки комісії в розмірі 2 340 гривень є неправомірною та порушує її права як споживача.

Крім цього, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з позицією ТОВ «Споживчий центр» щодо підставності нарахування неустойки в розмірі 6.500 гривень з огляду на наступне.
Так, відповідно до статті 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово виснувала, що якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні приписи різного змісту, то пріоритетними є приписи ЦК України (постанова ВП ВС від 22.06.2021 у справі №334/3161/17 (пункт 17), постанова ВП ВС від 18.01.2022 у справі №910/17048/17 (пункт 78) та постанова ВП ВС від 29.06.2022 у справі №477/874/19 (пункт 69)).
Згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установивши, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого відповідним законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого триває до теперішнього часу.
Оскільки неустойка за кредитним договором нарахована за період з 27.01.2025 по 31.08.2025, тож відповідачка звільняється від обов`язку її сплати на користь ТОВ «Споживчий Центр».

Таким чином, заборгованість, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» згідно кредитного договору №26.01.2025-100002593 від 27.01.2025 становить суму 30 320 гривень, з яких: 13 000 гривень - заборгованість по тілу кредиту, 16 150 гривень – заборгованість по процентам за користування кредитом та 1 170 гривень – одноразова комісія за видачу кредиту.
З урахуванням вищезазначеного, рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права та за неповного з`ясування всіх істотних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення даного спору, а тому таке підлягає скасуванню.
Оскільки, судове рішення підлягає скасуванню, а позовні вимоги задоволенню частково, то відповідно до положень ст. 141 ЦПК України стягненню на користь позивача підлягає сплачений ним судовий збір відповідно до задоволених вимог. 
ТОВ «Споживчий центр» заявлено ціну позову 39 160 гривень, в той час, як апеляційним судом задоволено позовні вимоги на суму 30 320 гривень, що становить у відсоткову співвідношенні 77,42% від заявлених вимог (30 320 : 39 160 х 100), а тому стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» за подання позовної заяви підлягає судовий збір у розмірі 1 875,42 гривень (2 422,40 х 77,42%). Вимоги апеляційної скарги задоволено колегією суддів на 22,58%, а тому стягненню з ТОВ «Споживчий Центр» на користь ОСОБА_1 підлягає судовий збір у розмірі 820,47 гривень (3 633,60 х 22,58%) сплаченого останньою за подання апеляційної скарги.

Враховуючи вищезазначене та керуючись статтями 12, 81, 141, 374, 376, 382-384 ЦПК України апеляційний суд

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 02 січня 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», ЄДРПОУ: 37356833, заборгованість за кредитним договором №26.01.2025-100002593  від 27.01.2025 в розмірі 30 320 гривень, з яких: 13 000 гривень - заборгованість по тілу кредиту, 16 150 гривень – заборгованість по процентам за користування кредитом та 1 170 гривень – одноразова комісія за видачу кредиту.

У стягненні решти розміру позовних вимог, відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», ЄДРПОУ: 37356833, судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1 875,42 гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», ЄДРПОУ: 37356833 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , сплачений відповідачкою судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 820,47 гривень.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 10 липня 2026 року.

Суддя-доповідач:

Судді: