РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

15 липня 2026 року 	м. Рівне	№460/2225/26	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Нор У.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом
 	ОСОБА_1 	
до	Військової частини НОМЕР_1 	
 	про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -	

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військово частини НОМЕР_1 , в якому просить суд:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , щодо відмови задовольнити рапорт солдата військової частини НОМЕР_1 водія відділення автомобільного взводу автомобільної роти підвозу військово-технічного майна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі абзацу 15 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою, визнаною судом недієздатною, за умови що за такою особою не здійснюється піклування (опіка) іншими особами. 
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення з військової служби солдата військової частини НОМЕР_1 водія відділення автомобільного взводу автомобільної роти підвозу військово-технічного майна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за сімейними обставинами на підставі абзацу 15 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою, визнаною судом недієздатною, за умови що за такою особою не здійснюється піклування (опіка) іншими особами.
На обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , в званні - солдат, призваний на військову службу під час мобілізації 06.06.2025 року згідно наказу №179 на посаду водія відділення автомобільного взводу автомобільної роти підвозу військово-технічного майна військової частини НОМЕР_1 . 24 червня 2025 року солдат військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 подав на ім`я командира частини рапорт із рапортом про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі абзацу 15 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою, визнаною судом недієздатною, за умови що за такою особою не здійснюється піклування (опіка) іншими особами. Таким чином позивач вказує, що має право на звільнення з військової служби. Просить суд задовольнити позовні вимоги повністю.
Ухвалою суду від 06.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що солдат ОСОБА_1 наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.06.2025 № 179 був зарахований до списків особового складу військової частини та призначений на посаду водія відділення автомобільного взводу автомобільної роти підвозу військово-технічного майна. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.06.2025 №184 солдату ОСОБА_1 призупинено виплату грошового забезпечення з 11.06.2025 та знято з продовольчого забезпечення з 12.06.2025 на підставі доповіді про самовільне залишення військової частини. Наказом командира НОМЕР_2 окремого батальйону матеріального забезпечення 11 армійського корпусу оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Сухопутних військ Збройних Сил України від 23.06.2025 №23-РС солдата ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади і зараховано у розпорядження командира НОМЕР_2 окремого батальйону матеріального забезпечення 11 армійського корпусу оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Сухопутних військ Збройних Сил України. 11 червня 2025 року було виявлено факт самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 Позивачем, з приводу чого було проведено службове розслідування, матеріали якого разом з повідомленням про те, що в діях солдата ОСОБА_1 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України були скеровані до територіального управлінню Державного бюро розслідувань, розташованому у місті Хмельницькому для прийняття процесуального рішення. 11.08.2025 посадовими особами територіального управлінню Державного бюро розслідувань, розташованому у місті Хмельницькому було внесено відомості повідомлення військової частини НОМЕР_1 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України солдатом ОСОБА_1 до Єдиного реєстру досудових розслідувань та зареєстровано кримінальне провадження 62025240030008729 від 11.08.2025. 23 липня 2025 року до військової частини НОМЕР_1 надійшов лист від 24.06.2025 року вих.№1 з додатками адвоката Ісаєвича Олександра Михайловича представника ОСОБА_1 , який був зареєстрований у військовій частині 23.07.2025 за №2967, у день його надходження. До листа адвоката було долучено, як додатки рапорт на звільнення солдата ОСОБА_1 та інші документи. Рапорт на звільнення солдата ОСОБА_1 було розглянуто ТВО командира військової частини НОМЕР_1 та надано повну та своєчасну відповідь листом від 01.08.2025 №2067/2083, у якій було відмовлено в задоволенні рапорту. Однією з основним ознак військової служби є її ієрархічність (жорстка вертикаль влади), яка обумовлює наявність ряду обов`язкових процедурних моментів, дотримання яких є обов`язковим (звільнення по команді, рапортування, підлеглість, обмеження які стосуються проходження військової служби, тощо). Позивач подав рапорт на звільнення з військової служби, як додаток до листа через свого представника засобами поштового зв`язку на ім`я командира військової частини, тобто своєму непрямому командиру, а не безпосередньому командиру, чим порушив приписи статті 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, пункту 233 Положення № 1153/2008. Право на звільнення з військової служби може бути реалізовано за умови дотримання процедури звільнення, яка визначена Положенням №1153/2008. Це Положення передбачає, що рапорт військовослужбовцем подається по команді (встановлена чітка ієрархія та послідовність при отриманні резолюцій на рапорті), при цьому його присутність є обов`язковою, що зокрема слідує з пунктів 234, 242 Положення №1153/2008. Особа, яка перебуває в статусі такого, що «самовільно залишила місце проходження служби» не може бути звільнена зі служби, оскільки не присутня у військовій частині та не може виконати обов`язки покладені Положенням №1153/2008. У разі прибуття військовослужбовця ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , подання рапорту по команді, за наявності підстав для звільнення його зі служби, після відпрацювання процедури звільнення встановленим порядком, здачі ним посади та проведення з ним розрахунку, його негайно буде звільнено з військової служби. Просить суд відмовити в задоволенні позову повністю.
Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.
Солдат ОСОБА_1 наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.06.2025 № 179 був зарахований до списків особового складу військової частини та призначений на посаду водія відділення автомобільного взводу автомобільної роти підвозу військово-технічного майна.
24 червня 2025 року солдат військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 подав на ім`я командира частини рапорт про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі абзацу 15 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою, визнаною судом недієздатною, за умови що за такою особою не здійснюється піклування (опіка) іншими особами, який було надіслано засобами поштового зв`язку. 
В обгрунтування рапорту вказав, що відповідно до рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 вересня 2023 року (справа №303/3628/23) матір ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнана НЕДІЄЗДАТНОЮ та згідно цього ж рішення суду її сина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 призначено її ОПІКУНОМ. 
Позивач зазначив, що під час винесення вищевказаного рішення суду у призначенні опікуна суд дослідив подання органу опіки та піклування (Виконавчого комітету Берегівської міської ради №03-17/294 від 15.05.2023 року) про доцільність призначення опікуном саме ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
До рапорта, в порядку «Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», яка затверджена наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 року №170, позивачем було долучено наступні документи: копія паспорта та довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 (нотаріально завірена копія); копія паспорта та РНОКПП ОСОБА_1 (нотаріально завірена копія); копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 (нотаріально завірена копія); Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 вересня 2023 року (справа №303/3628/23) (нотаріально завірена копія). 
У відповідь на вказаний рапорт, т.в.о командира військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_3 була надана письмова відповідь від 01.08.2025 року №2067/2083, у якій було відмовлено в задоволенні вказаного рапорта на тій підставі, що солдат військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 11.06.2025 року самовільно залишив військову частину, а відтак не може бути звільнений з військової служби за сімейними обставинами на підставі абзацу 15 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». 
Судом було встановлено, що відповідно до рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 вересня 2023 року (справа №303/3628/23) матір ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнана НЕДІЄЗДАТНОЮ та згідно цього ж рішення суду її сина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 призначено її ОПІКУНОМ. 
Також, 09 жовтня 2025 року ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області (справа №303/4722/25) продовжено строк дії Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 вересня 2023 року на два роки з моменту набрання ухвалою законної сили, відтак суд констатує, що ОСОБА_1 залишився опікуном своєї матері ОСОБА_2 . Ухвала суду набрала законної сили 24.10.2025 року. 
Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 17 Конституції України оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. 
Згідно з ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. 
Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону. Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ), визначено правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби. 
Приписами ч.1 ст.2 Закону №2232-ХІІ визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. 
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ), введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який у подальшому продовжений та триває на час розгляду справи. 
У відповідності до ч.6 ст. 2 Закону №2232-ХІІ військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період є видом військової служби. Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» оголошено загальну мобілізацію. 
Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону №2232-ХІІ закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України. 
Положеннями абзацу 15 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ визначено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану: у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою, визнаною судом недієздатною, за умови що за такою особою не здійснюється піклування (опіка) іншими особами. 
Приписами ч.7 ст. 26 Закону № 2232-XII визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України. Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначений в Положенні про проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008). 
В розділі І Положення № 1153/2008 зазначено, що початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» (п.6). 
Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим (п.7). 
Згідно з п. 12 розділу І Положення № 1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України (абз 1). Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України (абз 2). 
Порядок підготовки та видання наказів з питань проходження військової служби встановлюється Міністерством оборони України (абз 4). 
Звільнення військовослужбовців із військової служби під час дії особливого періоду регламентовано п. 225 Положення № 1153/2008. 
Так, в п.п. 2 п. 225 зазначено, що під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону №2232-ХІІ: у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них. 
Відповідно до п.229 Положення № 1153/2008 за наявності підстав, передбачених статтею 26 Закону №2232-ХІІ, військовослужбовець може бути звільнений з військової служби під час досудового розслідування або судового провадження, якщо до нього не застосовано заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді затримання особи або запобіжних заходів у вигляді домашнього арешту чи тримання під вартою, з одночасним повідомленням про звільнення відповідних органів досудового розслідування чи суду. 
В п. 233 Положення №1153/2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця. 
Згідно з п.260 Положення №1153/2008 під час дії особливого періоду військовослужбовці звільняються з військової служби з підстав, визначених статтею 26 Закону №2232-ХІІ, та з урахуванням особливостей, передбачених статтею 26-2 названого Закону. 
Приписами ст. 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV передбачено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника. 
Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153, визначено в Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженій наказом Міністра оборони України № 170 від 10.04.2009 (далі - Інструкція № 170). 
В розділі XII Інструкції № 170 передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення (п.12.1). 
В п. 14.28 розділу XIV Інструкції № 170 зазначено, що документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. 
Із аналізу наведених правових норм слідує, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби під час воєнного стану на підставах, визначених абзацу 15 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ визначено, у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою, визнаною судом недієздатною, за умови що за такою особою не здійснюється піклування (опіка) іншими особами., за умови, що такі військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу. 
При цьому, суд зауважує, що наявність кримінального провадження не є перешкодою для прийняття рішення про звільнення з військової служби за умови, що до такого військовослужбовця не застосовані заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді затримання або запобіжних заходів у вигляді домашнього арешту чи тримання під вартою. 
Військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. 
Механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України визначено в Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затвердженому наказом Міністерства оборони України від 06 серпня 2024 року № 531 (далі - Порядок № 531). 
В п. 2 розділу І Порядку № 531 зазначено, що з питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання,- до наступного прямого командира (начальника). 
Згідно з п.1 розділу ІІ Порядку № 531 рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах. 
Системний аналіз вказаних норм дає можливість суду дійти висновку про те, що під час особливого періоду - воєнного стану, подання військовослужбовцем документів на звільнення разом з рапортом не безпосередньому начальнику, а направлення такої поштовим шляхом на адресу військової частини НОМЕР_1 , хоча і є недотриманням приписів статті 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, пункту 233 Положення № 1153/2008, однак не може бути підставою для не розгляду в розумний строк рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби. 
Відтак, суд вважає, що твердження відповідача про те, що позивачем не подано рапорту встановленої форми на ім`я безпосереднього командира, є безпідставними. 
Відповідно до п. 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 31 січня 2024 № 40 (далі - Інструкція № 40) рапорт (заява) письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру. 
Згідно з приписами п. 3.1 Інструкції № 40 документообіг у військовій частині (установі), їх підрозділах це проходження документів із моменту їх створення або одержання до завершення виконання або відправлення. 
Документи незалежно від способу фіксації та відтворення інформації проходять і опрацьовуються на єдиних організаційних та правових засадах організації документообігу. В п.п. 3.9.1 Інструкції № 40 зазначено, що реєстрація документів в електронній та паперовій формах (далі - документи) усіх категорій полягає у створенні запису облікових даних про документ та оформленні РМК в електронній формі у СЕДО із зазначенням обов`язкових реквізитів, за допомогою яких фіксується факт створення, відправлення або одержання документа шляхом проставлення на ньому реєстраційного індексу з подальшим записом у РМК необхідних відомостей про документ. Реєстрація документів проводиться з метою забезпечення їх обліку, моніторингу стану виконанням і оперативним використанням наявної в документах інформації. 
Реєструються документи незалежно від способу їх доставки, передачі чи створення. В п.6 розділу ІІІ Порядку № 531 вказано, що усі рапорти, які потребують розгляду (прийняття рішення) командиром військової частини, попередньо обов`язково реєструються службою діловодства. 
В розділі ІІІ Порядку № 531 зазначено, що командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції. Резолюція повинна містити відомості, визначені у додатку 1 до цього Порядку (п.2). 
Непогодження рапорту безпосереднім та/або прямими командирами (начальниками) не перешкоджає подальшому руху рапорту для його розгляду командиром (начальником) або іншою посадовою особою, яка уповноважена приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, та прийняття рішення по суті рапорту. …. 
Відмова у задоволенні рапорту має бути вмотивованою (п.3). 
Відповідно до п. 8 Порядку № 531, початок перебігу строку розгляду паперового рапорту розпочинається із часу подання рапорту, а не часу його реєстрації в службі діловодства. Часом подання паперового рапорту є дата передачі рапорту на погодження безпосередньому командиру (начальнику) військовослужбовця, а у разі відмови в розгляді рапорту безпосереднім командиром (начальником) - дата передачі рапорту прямому командиру (начальнику), з урахуванням вимог пункту 1 цього розділу. 
У разі направлення рапорту засобами поштового зв`язку часом подання рапорту є дата надходження рапорту до поштового відділення за місцем знаходження відповідного підрозділу. 
Положеннями п.п. 1 п. 9 Порядку № 531 передбачено, що розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється: невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. 
Повертаючись до обставин у цій справі суд зазначає, що відповідачем не надано належних та достатніх доказів розгляду рапорту позивача від 24.06.2025 уповноваженою на прийняття рішення про звільнення позивача з військової служби особою. 
Крім цього, суд вважає, що відповідачем не вказано причин, умов та обставин, які б унеможливлювали розгляд його рапорту та звільнення його з військової служби з вказаних ним підстав. 
Відповідачем вказано, що 11 червня 2025 року було виявлено факт самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 Позивачем, з приводу чого було проведено службове розслідування, матеріали якого разом з повідомленням про те, що в діях солдата ОСОБА_1 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України були скеровані до територіального управлінню Державного бюро розслідувань, розташованому у місті Хмельницькому для прийняття процесуального рішення. 
11.08.2025 посадовими особами територіального управлінню Державного бюро розслідувань, розташованому у місті Хмельницькому було внесено відомості повідомлення військової частини НОМЕР_1 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України солдатом ОСОБА_1 до Єдиного реєстру досудових розслідувань та зареєстровано кримінальне провадження 62025240030008729 від 11.08.2025.
Щодо посилань відповідача на те, що позивач є таким, що самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 і наразі відсутні законодавчо визначені передумови для його звільнення з військової служби, суд зазначає наступне. 
Згідно з абз. 1 п. 144-1 Положення №1153/2008 для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону №2232-ХІІ. 
Відповідно до частини другої статті 24 Закону №2232-ХІІ військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством. 
Суд вважає, що вказані у відповіді військової частини НОМЕР_1 від 01.08.2025 року обставини не спростовують правових підстав заявленого позову та не спростовують наявності факту бездіяльності командування військової частини щодо не задоволення вказаного рапорту про звільнення позивача з військової служби. 
Доводи відповідача щодо неможливості звільнення позивача з військової служби у зв`язку з призупиненням йому військової служби є необгрунтовані, оскільки такі обмеження не передбачені чинним законодавством. 
Стаття 24 Закону №2232-ХІІ не містить заборони командиру військової частини видавати наказ про звільнення військовослужбовця з військової служби згідно з абзацу 15 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ у разі звільнення його з займаної посади та призупинення йому військової служби. 
Наведені відповідачем норми ст.24 Закону №2232-ХІІ та п.144-5 Положення №1153/2008 імперативно зобов`язують командира військової частини звільнити військовослужбовця, військову службу якому призупинено та стосовно якого обвинувальний вирок суду набрав законної сили, звільнити з військової служби відповідно до пункту "г" частини другої, пункту "г" частини третьої, підпункту "д" пункту 1, підпункту "в" пункту 2 частини четвертої, підпунктів "е" пунктів 1 і 2, підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої та підпункту "е" пункту 1, підпункту "д" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини шостої статті 26 цього Закону, крім військовослужбовців, яким обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, призначено кримінальне покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні. 
Водночас, суд констатує, що вказані норми законодавства не містять заборони звільняти військовослужбовця з військової служби у разі призупинення йому військової служби, при наявності у нього підстав згідно абзацу 15 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ. 
Вказані відповідачем обмеження щодо можливості звільнення з військової служби лише після завершення розслідування кримінального провадження відносно позивача чи повернення його до військової служби суперечить п.229 Положення №1153/2008, яким передбачено, що військовослужбовець може бути звільнений з військової служби під час досудового розслідування або судового провадження, якщо до нього не застосовано заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді затримання особи або запобіжних заходів у вигляді домашнього арешту чи тримання під вартою, з одночасним повідомленням про звільнення відповідних органів досудового розслідування чи суду.
Зазначені правові висновки викладені у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2026 року у справі № 380/25536/24, пров. № А/857/41364/25, за яким ухвалою КАС ВС від 23.02.2026 року відповідачу (військовій частині) відмовлено у відкритті касаційного провадження. 
Частиною четвертою статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. 
З огляду на викладене, суд має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії. 
При цьому суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. 
Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону. 
Відповідач здійснює свою діяльність як суб`єкт владних повноважень, а отже його діяльність має характеризуватись певною послідовністю та передбачуваністю, що зокрема слідує з принципу належного урядування. 
При цьому зміст принципу належного урядування передбачає, що державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб, у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права; потреба виправити минулу помилку не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. 
Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків; ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися коштом осіб, яких вони стосуються (Рішення ЄСПЛ у Справі Рисовський проти України (заява № 29979/04), прийняте 20.10.2011 року (набуло статусу остаточного 20.01.2012 року). 
Належне урядування, зобов`язує державу діяти послідовно і заперечує будь-який інструмент, суть якого полягає в тому даю однією рукою, а іншою забираю. 
Слід наголосити, що всі органи державної влади та їх посадові особи, які задіяні у ланцюгу проходження особами військової служби, у тому числі при вирішенні питання про звільнення з військової служби, мають діяти послідовно та передбачувано, керуючись у тому числі вимогами статті 26 Закону №2232-XII. 
У даному випадку у межах дискреційних повноважень у відповідача відсутній адміністративний розсуд у вирішенні питання про звільнення позивача з військової служби, оскільки закон не передбачає будь-яких альтернативних варіантів рішення за наслідками поданого позивачем рапорта. 
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем позов підлягає до задоволенню.
Підстави для відшкодування судового збору відсутні, оскільки відповідно до чинного законодавства військовослужбовці звільненні від сплати судового збору. 

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , щодо відмови в задоволенні рапорта солдата водія відділення автомобільного взводу автомобільної роти підвозу військово-технічного майна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі абзацу 15 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою, визнаною судом недієздатною, за умови що за такою особою не здійснюється піклування (опіка) іншими особами.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення з військової служби солдата військової частини НОМЕР_1 водія відділення автомобільного взводу автомобільної роти підвозу військово-технічного майна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за сімейними обставинами на підставі абзацу 15 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою, визнаною судом недієздатною, за умови що за такою особою не здійснюється піклування (опіка) іншими особами. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду. 
Повний текст рішення складений 15 липня 2026 року 
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 ) 
Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 ) 

Суддя       У.М. Нор