УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2026 року
м. Київ

справа № 569/11388/22
провадження № 51-1580ск26
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,
розглянула касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , подану в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 02 липня 2025 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 20 січня 2026 року і 
встановила:
за вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 02 липня 2025 року  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , непрацюючого, розлученого, раніше не судимого, 
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1
ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК України) та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.
Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.
Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 20 січня 2026 року, за результатами розгляду апеляційної скарги захисника, вирок залишено без змін.
Відповідно до змісту оскаржуваних судових рішень та встановлених судом першої інстанції обставин, 20 березня 2022 року, у вечірню пору доби, ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в квартирі АДРЕСА_3 , усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку вчинюваних ним дій, на ґрунті особистих неприязних відносин, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на протиправне позбавлення життя ОСОБА_6 , передбачаючи наслідки у вигляді смерті та бажаючи їх настання, умисно завдав останньому не менше чотирьох колото-різаних поранень шиї з ушкодженнями м`яких тканин правої внутрішньої яремної вени та дрібних судин, що призвело до зовнішньої кровотечі та обумовило масивну крововтрату, від чого ОСОБА_6 помер на місці події.
Вказані дії засудженого ОСОБА_5 суд кваліфікував за ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі, доводи якої аналогічні викладеним у суді апеляційної інстанції, захисник  ОСОБА_4 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушує питання про те, що оскаржувані судові рішення необхідно змінити. 
На обґрунтування своїх вимог зазначає про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, яка, на його думку, вплинула на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині правової кваліфікації кримінального правопорушення.
Вважає, що суд неправильно оцінив фактичні обставини кримінального провадження, вказує, що умисел на вбивство недоведений. Зазначає, що захищаючись від протиправної поведінки потерпілого, ОСОБА_5 перевищив межі необхідної оборони, а тому його дій необхідно було кваліфікувати за ст. 118 КК України, та призначити покарання, яке не пов`язане з реальним позбавленням волі.
Мотиви Суду
Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень та не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження, з наведених у ній мотивів, з огляду на таке.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Тобто, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Вказані обставини належать до предмету перевірки суду апеляційної інстанції в межах вимог апеляційних скарг.
В апеляційному порядку вирок оскаржував захисник ОСОБА_4 . Доводи сторони захисту стосувались невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неповноти судового розгляду та неправильної, на його думку, оцінки доказів. Вважав, що не доведено наявності у ОСОБА_5 мотиву вчинення умисного вбивства ОСОБА_6 . Вважав, що суд першої інстанції неправильно кваліфікував дії ОСОБА_5 за ч.1 ст. 115 КК України, оскільки його дії повинні бути кваліфіковані за ст. 118 КК України, як умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони. Зазначав, що в діях обвинуваченого мав місце самозахист, який призвів до перевищення меж оборони, а відтак такі дії підлягали кваліфікації за ст. 118 КК України. На переконання захисника, ОСОБА_5 має бути призначене покарання за ст. 118 КК України, яке не пов`язане з реальним позбавленням волі і таке покарання відповідатиме тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та буде справедливим.
Колегія суддів апеляційного суду перевірила доводи сторони захисту, не встановила істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, погодилась з висновками суду щодо встановлених судом першої інстанції фактичних обставин кримінального провадження та із правовою кваліфікацією дій засудженого за ст. 115 КК України.
На спростування доводів скарги сторони захисту, апеляційний суд навів в ухвалі докладні підстави їх відхилення. Мотивуючи своє рішення, апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції, з`ясувавши передбачені ст. 91 КПК України обставини, що належать до предмета доказування, встановив факт наявності суспільно небезпечного діяння й обґрунтовано визнав доведеною винуватість засудженого на основі ретельно досліджених письмових та усних доказів, які були оцінені відповідно до вимог 94 КПК України.
Зокрема, перевірив досліджені судом показання потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які узгоджуються з дослідженими письмовими належними та допустимими доказами у даному кримінальному провадженні, а саме: заяви про зникнення ОСОБА_6 ; дані протоколу о.м.п. з додатками до нього та виявленими і вилученими доказами - сміттєзвалища, де виявлено туристичну валізу, в якій знаходився повністю оголений труп ОСОБА_6 зі слідами насильницької смерті; дані протоколу огляду трупа ОСОБА_6 в приміщенні РОБ СМЕ, в ході якого детально експертами оглянуто тіло, проведено розтин та відібрано біологічні зразки і в подальшому проведено судово-медичну експертизу причин смерті останнього; дані протоколу детального обшуку квартири АДРЕСА_3 - місця вбивства ОСОБА_6 , де виявлено та вилучено слідову інформацію; дані наведених у вироку висновків експертів.
Перевіривши вирок, апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції, що при встановлених обставинах, умов необхідної оборони, передбачених ст. 36 КК України - не вбачалось, також були відсутні ознаки необережної форми вини.
Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (ч. 3 ст. 36 КК України). 
Сукупність всіх встановлених судом першої інстанції обставин кримінального правопорушення, з урахуванням способу заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, а саме нанесення не менше чотирьох колото-різаних поранень шиї в життєво важливий орган людини, характер і локалізація тілесного ушкодження, свідчить про те, що засуджений повністю усвідомлював, що може наступити смерть потерпілого та бажав настання таких наслідків, що вказувало на наявність прямого умислу на скоєння вбивства ОСОБА_5 . У зв`язку з цим доводи засудженого про те, що він лише захищався від дій потерпілого, який в ході раптово виниклої суперечки вхопився за ножа та намагався завдати йому удару, а тому він перебував у стані необхідної оборони, однак перевищив її межі, не знайшли свого об`єктивного підтвердження.
Також апеляційний суд спростував твердження сторони захисту щодо наявності підстав для перекваліфікація його дій на ст. 118 КК України, вказавши, що вбивство через необережність передбачає відповідальність за смерть, спричинену необережними діями, тоді як умисне вбивство, стосується умисного позбавлення життя людини, що в даному проваджені було доведено.
Погоджуючись із висновками суду першої інстанції, апеляційний суд звернув увагу, що доводи, викладені стороною захисту в апеляційній скарзі, були предметом дослідження під час судового розгляду та вони отримали об`єктивну та належну оцінку в судовому рішенні.
Також апеляційний суд перевірив доводи сторони захисту щодо відповідності призначеного судом першої інстанції покарання вимогам ст. 414 КПК України.
Колегія суддів погодилась, що при обранні ОСОБА_5 виду та міри покарання, місцевий суд урахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, класифікується як особливо тяжкий злочин, дані про особу засудженого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, по місцю проживання характеризується посередньо.
Визнано обставину, яка обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння, не встановлено обставин, що пом`якшують покарання. 
Встановивши зазначене, суд обґрунтовано призначив ОСОБА_5 покарання в межах встановлених санкцією інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Відповідно до вимог ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду повинні бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Доводи захисника, які за своїм змістом аналогічні доводам наведеним у касаційній скарзі, були ретельно проаналізовані судом апеляційної інстанції, який, перевіряючи вирок, надав на них вичерпні відповіді та, залишаючи апеляційні скарги без задоволення, зазначив в ухвалі достатні мотиви прийнятого рішення.
Покарання призначене судом першої інстанції, залишене апеляційним судом без зміни, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України, а тому підстав для відкриття касаційного провадження з наведених у скарзі доводів, колегія суддів не вбачає.
З огляду на викладене, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів
постановила:
відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , поданою в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 02 липня 2025 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 20 січня 2026 року.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3