Справа №760/9828/25
2-о/760/128/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 липня 2026 року Солом`янський районний суд м. Києва 
у складі головуючого судді - Букіної О.М.
присяжних: Коваленко С.Ю., Білецької О.В.
при секретарі - Черчукан В.О., Пилипенко Д.М.
за участю заявника - ОСОБА_1 
адвоката - Янковської В.Ю. 
розглянувши у закритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання особи недієздатною та встановлення опіки,-
В С Т А Н О В И В:
У квітні 2025 року заявник ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з заявою, в якій просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатною, встановити над нею опіку та призначити його опікуном останньої.
В обґрунтування поданої заяви посилається на те, що заявник з 2020 року проживав однією сім`єю без реєстрації щлюбу з ОСОБА_3 , разом з ними проживала мати останньої ОСОБА_2 та син ОСОБА_4 .
У ОСОБА_2 вже у 2020 році почали проявлятися ознаки психічного розладу здоров`я, зокрема остання стала забувати факти своєї біографії, була неспроможна самостійно здійснювати елементарні побутові дії.
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_3 померла і ОСОБА_3 , єдині члени сім`ї ОСОБА_2 , що спричинило погіршення психічного стану останньої, що виражалось у втраті навичок самообслуговування, дезорієнтація у просторі та часі, втрата пам`яті.
ОСОБА_2 з 2024 року перебувала на стаціонарному лікуванні, отримує психіатричну допомогу у Комунальному некомерційному підприємстві «Міський заклад з надання психіатричної допомоги» виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), де і перебуває на обліку.
Так, з 2023 року ОСОБА_2 проживає разом із заявником, який опікується нею та забезпечує постійний догляд, утримує матеріально та вирішує її соціально-побутові проблеми.
За таких обставин просить заяву задовольнити.
Заявник також подав до суду разом із заявою клопотання про витребування доказів, в якому просить суд витребувати у Комунального некомерційного підприємства «Міський заклад з надання психіатричної допомоги» виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) історію хвороби стаціонарного хворого ОСОБА_2 та амбулаторну карту хворого ОСОБА_2 .
Крім цього, заявник також подав до суду клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи та поставити перед експертом питання: «Чи розуміє ОСОБА_2 значення своїх дій та чи може керувати ними». Проведення експертизи просив доручити ДУ «Інститут судової психіатрії МОЗ України».
11.04.2025 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М.
Протоколом автоматичного визначення присяжних від 11.04.2025 у справі визначено таких присяжних: Коваленко Світлана Юріївна та Мелащенко Антоніна Григорівна.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 14.04.2025 було відкрите провадження у даній справі та справу призначеного до судового розгляду в судовому засіданні в порядку окремого провадження.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 03.07.2025 було залучено до участі у справі у якості заінтересованої особи ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Також ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 03.07.2025 було залучено до участі у справі у якості заінтересованої особи -Орган опіки та піклування Вишгородської міської ради.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 22.12.2025 було призначено у даній справі судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено Державній установі «Інститу судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України», на вирішення експертам поставити такі питання: «Чи страждає ОСОБА_2 яким-небудь психічним захворюванням? Якщо так, то чи може вона правильно розуміті значення своїх дій та керувати ними?».
19.03.2026 до суду надійшов висновок експерта № 271 від 11.03.2026.
Відповідно до протоколу автоматизованого визначення присяжних від 16.06.2026 у даній справі було визначено нових присяжних: Коваленко Світлана Юріївна та Білецька Олена Вікторівна.
У судовому засіданні заявник просив суд задовольнити його заяву, визнати ОСОБА_2 недієздатною та призначити його опікуном останньої.
Представник особи, щодо якої розглядається справа, ОСОБА_2 адвокат Янковська В.Ю. проти задоволення заяви не заперечувала, просила суд визнати ОСОБА_2 недієздатною, щодо призначення опікуном останньої заявника, вказала, що покладається на розсуд суду.
Від заінтересованої особи органу опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації надійшла заява про розгляд справи без участі представника, а також представник просив суд звернути увагу на те, що на засіданні Ради з питань опіки та піклування повнолітніх осіб Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 12.06.2025 ОСОБА_1 було відмовлено у наданні до суду подання про доцільність призначення його опікуном над ОСОБА_2 .
Інші заінтересовані особи у судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили.
Згідно зі ст. 293 ЦПК України окреме провадження -це вид непозовного цивільного судочинства, у порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд розглядає у порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи (ч. 2 п. 1ст. 293 ЦПК України).
Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи та дослідивши письмові докази, розглянувши справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, приходить до наступного висновку.
Згідно з ч. 3 ст. 296 ЦПК України заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги.
У заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними (ч. 3 ст. 297 ЦПК України).
За змістом ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.
Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.
Виходячи зі змісту вказаної статті, обов`язковими умовами для визнання фізичної особи недієздатною, крім наявності в неї хронічного, стійкого психічного розладу, є нездатність такої особи усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Недієздатність це втрата здатності здійснювати особою цивільні права та обов`язки внаслідок тяжкого порушення психічного стану. Критерії недієздатності психічно хворих визначені в ЦК України.
Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України.
Встановлення хронічної хвороби, недоумства, іншого важкого захворювання, що спричинили стійкий розлад психіки, належать до компетенції відповідних медичних закладів.
Тлумачення зазначених норм права дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння.
Згідно з абз. 1 п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним» даними про психічну хворобу можуть бути довідки про стан здоров`я, виписка з історії хвороби й інші документи, видані лікувально-профілактичними закладами.
Відповідно до статті 298 ЦПК України, суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. У виняткових випадках, коли особа, щодо якої відкрито провадження у справі про обмеження її у цивільній дієздатності чи визнання її недієздатною, явно ухиляється від проходження експертизи, суд у судовому засіданні за участю лікаря-психіатра може постановити ухвалу про примусове направлення фізичної особи на судово-психіатричну експертизу.
Метою проведення судово-психіатричної експертизи є з`ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними, такий висновок експертизи повинен бути обґрунтованим та мати конкретний характер. При проведенні експертизи щодо наявності в особи хронічного, стійкого психічного розладу експерт повинен дослідити стан психічного здоров`я особи протягом певного часу, пославшись на медичні документи, їх аналіз та особисте дослідження особи, зробити висновок щодо наявності в особи саме стійкого, хронічного психічного розладу, визначити час, з якого в особи виникло таке захворювання, встановити чи повністю особа не здатна внаслідок цього захворювання усвідомлювати свої дії та керувати ними.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.1997 року № 8 акцентовано увагу судів на тому, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.
З аналізу наведених норм слідує, що висновок про недієздатність фізичної особи слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в сукупності з умови, що особа страждає саме хронічним, стійким психічним розладом, внаслідок чого у особи виникає абсолютна неспроможність особи розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про визнання особи недієздатною не можуть покладатися докази, які ґрунтуються на припущеннях.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 перебувала на стаціонарному лікуванні у КНП «Клінічна лікарня «ПСИХІАТРІЯ» з 23.12.2024 по 30.12.2024 зі становленим діагнозом: деменція судинно-атрофічного ґенезу, важкого ступеня з втратою навичок самообслуговування, що підтверджується епікризом з медичної карти стаціонарного хворого № 17149.
Висновком експерта № 271 за результатами проведення судово-психіатричної експертизи від 11.03.2026 встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявляє ознаки хронічного, стійкого психічного розладу - Деменції судинно-атрофічного ґенезу (F 00.2 згідно з МКХ-10); ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за своїм психічним станом не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
За таких обставин, суд вважає встановленим, що ОСОБА_2 страждає стійким хронічним психічним розладом, внаслідчок якого не здатна усвідомлювати свої дії та керувати ними, а тому наявні всі правові підстави для визнання її недієздатною.
Встановлений судовий порядок вирішення питання про визнання громадянина недієздатним є важливою гарантією захисту прав і законних інтересів громадян.
Надані заявником докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета розгляду, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують відомості про наявність підстав для визнання недієздатною ОСОБА_2 , що буде відповідати її інтересам і сприятиме захисту та реалізації прав останньої.
Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання недієздатною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до ч. 1 ст. 40 ЦК України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це.
При ухваленні рішення про визнання особи недієздатною слід вирішити питання про встановлення над нею опіки та призначення їй опікуна.
Так, правилами ст. 41 ЦК України передбачені правові наслідки визнання фізичної особи недієздатною, а саме: над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. Крім того, відповідальність за шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, несе її опікун.
Отже, призначення опікуна у разі визнання особи недієздатною є обов`язком суду за умови наявності відповідного подання органу опіки та піклування, оскільки в такому випадку у повному обсязі досягається мета цивільного судочинства захист порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в даному конкретному випадку - забезпечення повноцінного здійснення своїх прав недієздатною особою.
Аналізуючи при цьому як норми ЦК України, так і ЦПК України у даному питанні, слід дійти висновку, що законодавець, захищаючи недієздатну особу, покладає на суд обов`язок відразу у рішенні про визнання особи недієздатною вирішити питання захисту прав цієї особи шляхом призначення їй опікуна за поданням органу опіки та піклування. Призначення опікуна недієздатній особі переслідує перш за все найважливішу ціль - не залишити безправною особу, яка за своїм статусом позбавлена самостійно здійснювати свої права у суспільстві.
Відповідно ч. 1 ст. 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка.
Відповідно до ч. 1 ст. 300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна.
Статтею 55 ЦК України визначено, що опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.
Відповідно до ст. 58 ЦК України опіка встановлюється над фізичними особами, які визнані недієздатними.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.
Виходячи з аналізу ч. 1 ст. 60 ЦК України та ч. 1 ст. 300 ЦПК України, обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.
Відповідно до ст. 63 ЦК України, опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених ст. 60 цього Кодексу. Опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою.
Відповідно до вимог частини 4 статті 63 ЦК України, опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Вимоги, яким повинен відповідати опікун, визначені статях 63, 67 ЦК України.
Відповідно до ст. 72 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про збереження та використання майна підопічного в його інтересах.
Звертаючись до суду заявник просить постановити рішення, яким визнати ОСОБА_2 , недієздатною та встановити над нею опіку, призначивши заявника ОСОБА_1 , її опікуном, мотивуючи свою вимогу тим, що ОСОБА_2 є матір`ю його співмешканки, не має близьких родичів та наразі проживає разом із заявником, який опікується нею та забезпечує постійний догляд.
Так, відповідно до договору про надання соціальних послуг з догляду на професійній основі від 14.05.2025, укладеного між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та начальником управління соціальної та ветеранської політики Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_1 призначений особою, яка має забезпечувати надання отримувачу соціальних послуг (Недвізі О.М.) з догляду на професійні основі.
Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до довідки виконавчого комітету Піснівської сільської ради Вишгородського району Київської області від 30.01.2025 № 13/13/17 ОСОБА_2 дійсно проживає без реєстрації з лютого 2024 року за адресою: АДРЕСА_2 .
Житловий будинок за вказаною адресою належить на праві власності ОСОБА_1 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав.
ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується відміткою про реєстрацію місця проживання у паспорті громадянина України.
З матеріалів справи встановлено, що близькі родичі ОСОБА_2 - донька ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , та онук - ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвами про смерть серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 відповідно.
Тобто, ОСОБА_2 не має близьких родичів, які могли б нею опікуватись.
Разом з цим, ОСОБА_1 не є близьким родичем ОСОБА_2 в силу закону, що останнім і не заперечується.
Призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно вимог Цивільного процесуального кодексу України. 
При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка (постанова Верховного Суду від 07 квітня 2022 року у справі № 712/10043/20).
Спеціалісти органу опіки і піклування обстежують матеріально-побутові умови проживання майбутнього опікуна (піклувальника), складають відповідний акт і готують до суду подання щодо кандидатури опікуна (піклувальника).
Отже, можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна. Тому, за наявності висновку органу опіки та піклування про доцільність призначення опікуном певної особи суд зобов`язаний лише перевірити відповідність цього висновку вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, зокрема чи складений такий висновок на підставі документів, передбачених Правилами опіки та піклування.
У постанові Верховного Суду від 08 січня 2024 року у справі № 753/1905/22 (провадження № 61-8758св23) зроблено висновок про те, що призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має врахувати якнайкращі інтереси особи, над якою встановлюється опіка.
Обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.
Такий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року в справі № 736/1508/17 (провадження № 61-39361св18), від 28 лютого 2024 року в справі № 372/3474/21 (провадження № 61-16349св23).
Відповідно до Витягу з протоколу № 4 засідання Ради з питань опіки та піклування повнолітніх осіб Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 12.06.2025 під час розгляду заяви ОСОБА_1 про надання подання про доцільність призначення його опікуном над сторонньою особою ОСОБА_2 , було прийнято рішення відмовити заявнику у видачі такого подання на підставі ст. 63 ЦК України, відповідно до якої опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника.
Таким чином, відмова органу опіки та піклування у наданні подання про доцільність призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 є підставою для відмови у задоволенні вимоги про призначення заявника опікуном останньої.
Суд критично ставиться до доводів заявника щодо здійснення ним постійного догляду та опікування над ОСОБА_2 , оскільки в матеріалах справи не міститься доказів, які б підтвердили дану обставнину. 
Наданий заявником договір про надання соціальних послуг на професійній основі лише встановлює факт того, що ОСОБА_1 надає ОСОБА_2 низку соціальних послуг за плату, перелік, тривалість та періодичність яких встановлене вказаним договором, за що отримує грошову винагороду, а не підтверджує здійснення постійного догляду за особою, яка його потребує, адже суть постійного догляду полягає у забезпеченні особи необхідною допомогою, зокрема, побутового характеру, фізичного, а також допомоги з придбання продуктів харчування, ліків, слідкування за станом здоров`я.
Суд також не бере до уваги твердження заявника, що ОСОБА_2 є матір`ю його померлої співмешканки, і він вважає себе членом її родини, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Доказів того, що ОСОБА_2 відноситься до членів сім`ї ОСОБА_1 , чи остання проживала однією сім`єю з ОСОБА_1 , матеріали справи не містять, як і не містять доказів, що ОСОБА_1 прожива однією сім`єю з ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 без реєстрації шлюбу.
Заявник лише зазначає, що проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу із донькою ОСОБА_2 , проте його доводи в цій частині, не знайшли підтвердження належними доказами у справі.
Крім цього, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не є кровними родичами, не є сім`єю у розумінні закону, та факт їх спільного проживання, пов`язаного спільним побутом та наявністю взаємних прав і обов`язків не підтверджено належними та допустимими доказами, а отже, з огляду на викладене, а також враховуючи відмову органу опіки та піклування надати заявнику висновку про доцільність призначення його опікуном ОСОБА_2 , суд вважає, що ОСОБА_1 не може бути призначений опікуном останньої, у зв`язку з чим суд відмовляє у задоволенні даної вимоги.
Проте, як вже було зазначено судом, під час визнання особи недієздатною суд в обов`язковому порядку має призначити опікуна для даної особи.
Оскільки суд дійшов висновку про відмову заявнику у задоволенні вимоги про призначення його опікуном ОСОБА_2 , вважає за доцільне передати дану особу під опіку до органу опіки та піклування Солом`янській районній у м. Києві державній адміністрації.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін.
Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені ЦПК України.
Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що вимоги про визнання ОСОБА_2 , недієздатною, є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. 
У той же час, вимога про призначення опікуном ОСОБА_2 заявника ОСОБА_1 є необгрунтовною та недоведеною належними та допустимими доказами, ґрунтується лише на припущеннях заявника, а отже не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. 39-41, 55, 58, 60 Цивільного кодексу України, ст. 2-5, 10-13, 76-81, 89, 258-259, 263-265, 268, 293-294, 295-300 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:
Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання особи недієздатною та встановлення опіки, задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатною.
Передати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під опіку Солом`янській районній у м. Києві державній адміністрації Орган опіки та піклування.
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про призначення його опікуном над недієздатною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст судового рішення складено 17.07.2026. 
Суддя:    Букіна О.М.
Народні засідателі:    Коваленко С.Ю.
Білецька О.В.