Справа № 175/21023/25
Провадження № 2/175/4487/25
РІШЕННЯ 
Іменем України
"02" вересня 2026 р. с-ще Слобожанське

Дніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Журавель Т.С., за участю секретаря судового засідання Гусєвої К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Загородня, буд. 15, офіс 118/2, ЄДРПОУ: 44559822) через свого представника звернулося до Дніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог вказано, що 22.01.2024 року ОСОБА_1 уклав з ТОВ «ЛінеураУкраїна» електронний договір про надання споживчого кредиту №4318055, підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. ТОВ « Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем виконало та надало кредит у сумі 7200 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 . Відповідач умови укладеного договору не виконала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 46435 грн. 96 коп., яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту – 4979 грн. 98 коп., нарахованих процентів первісним кредитором – 31371 грн. 48 коп., нарахованих процентів ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за 81 календарний день 10084 грн. 50 коп. 24.05.2024 року ТОВ «Лінеура Україна» на підставі Договору факторингу № 24/05/2024 за плату відступило, а ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги до відповідача.
Ухвалою судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05.01.2026 року дану позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.
Відповідач через систему «Електронний суд» подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивачем не вказано, коли саме виникло у нього право звернутися до суду з відповідною вимогою, що має значення для визначення дотримання строку позовної давності. Крім того, відповідач зазначає, що нарахування та стягнення процентів за користування кредитом після закінчення визначеного кредитним договором строку суперечить вимогам Цивільного кодексу України та строкам позовної давності. Також відповідач вказує, що заявлена до стягнення сума процентів є явно завищеною та не відповідає засадам справедливості, добросовісності й розумності, передбаченим частиною третьою статті 509 та частинами першою, другою статті 627 ЦК України. Щодо вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відповідач зазначає, що заявлена сума є необґрунтованою та не підлягає задоволенню. 
Представник позивача надіслав відповідь на відзив, у якій зазначив, що не погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві, та вважає їх такими, що не відповідають дійсності й вимогам чинного законодавства. Зазначає, що кредитний договір, укладений між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем, відповідає вимогам чинного законодавства України, а порядок укладення електронного кредитного договору детально описаний у позовній заяві. На підтвердження заявлених вимог позивачем надано належним чином оформлений розрахунок заборгованості за кредитним договором. Пунктом 1.4.1 договору сторони погодили стандартну процентну ставку в розмірі 2,5 % за день, яка застосовується протягом строку кредитування, визначеного п. 1.3 договору. Крім того, відповідача було належним чином повідомлено про відступлення права вимоги, у зв`язку з чим позивач вважає факт укладення кредитного договору та наявність у нього права грошової вимоги до відповідача підтвердженими належними та допустимими доказами. 
Дніпровський районний суд Дніпропетровської області ухвалою від 17.07.2026 року задовольнив клопотання позивача про витребування доказів.
В судове засідання учасники справи не з`явилися, розгляд справи просили здійснювати без їх участі. 
У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
22.01.2024 року ОСОБА_1 уклав з ТОВ «Лінеура Україна» електронний договір про надання споживчого кредиту № 4318055, підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «39143».
Відповідно до п. 1.2. тип кредиту – кредит, сума кредиту складає 7200 грн.
Згідно із п. 1.3 Договору строк кредиту 360 днів: з 22.01.2024 року по 16.01.2025 року. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. 
Пунктом 1.4.1. визначено, що стандартна процента ставка становить 2,50% за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього договору.
На підставі погоджених умов, викладених в п. 2.1. договору ТОВ «лінеура україна» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_1 , яку відповідачем вказано особисто під час укладання договору.
Листом ТОВ «Пейтек Україна» від 01.11.2024 року підтверджено зарахування коштів на картковий рахунок НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , на суму 7200 грн.
Згідно розрахунку заборгованості, станом на 14.01.2025 року заборгованість ОСОБА_1 за договором №4318055 від 22.01.2024 року складається з нарахованих відсотків у розмірі 46435 грн. 96 коп., яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту – 4979 грн. 98 коп., нарахованих процентів первісним кредитором – 31371 грн. 48 коп., нарахованих процентів ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за 81 календарний день 10084 грн.
25.10.2024 року ТОВ «Лінеура Україна» на підставі Договору факторингу № 25/10/2024 за плату відступило, а ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» набуло право грошової вимоги до відповідача.
Рішенням №251124/1 єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» від 25.11.2024 року змінено найменування з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на нове найменування Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал».
Крім того, на виконання ухвали Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 17.07.2026 року, АТ КБ «Приват банк» було надано інформацію про те, що на рахунок № НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , 22.01.2024 року було перераховано кошти на суму 7200 грн.
Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного. 
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема з договорів.
Згідно ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором.
Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 628 ЦК України Договір, що укладається між Банком та клієнтом є змішаним договором, в якому містяться елементи різних договорів, в тому числі але не виключно: договору банківського рахунка; договору про споживчий кредит.
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Положеннями ч. 1 ст. 1048 ЦК України, передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. 
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. 
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Згідно ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Положеннями ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Згідно ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Позивачем надано договір про надання споживчого кредиту та паспорт споживчого кредиту, які підписані електронним підписом ОСОБА_1 та містять, зокрема, узгоджені відсотки за користування кредитними коштами.
Отже, ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 дійшли згоди щодо всіх істотних умов укладеного договору, який оформлені сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису.
При цьому, вирішуючи питання про стягнення відсотків за користування кредитними коштами, суд звертає увагу на наступне. 
Згідно із п. 1.3 Договору строк кредиту 360 днів: з 22.01.2024 року по 16.01.2025 року. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. 
Пунктом 1.4.1. визначено, що стандартна процента ставка становить 2,50% за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього договору.
Отже, строк кредитування за договором був погоджений сторонами та становив 360 днів, тобто до 16.01.2025 року включно. До зазначеної дати позивач мав право нараховувати проценти за користування кредитом.
Судом встановлено, що первісним кердитором розраховано проценти в межах строку кредитування та у відповідності до умов укладеного кредитного договору, тобто 2,5% на день, та розмір заборгованості за відсотками, на момент відступлення позивачу права вимоги за кредитним договором, становить 31371 грн. 48 коп.
Станом на дату укладання договору факторингу №25/10/2024 від 25.10.2024 року, строк дії договору про надання споживчого кредиту №4318055 від 22.01.2024 року не закінчився. А тому, в межах строку дії договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 10084 грн 50 коп. за 81 календарний день.
Проте, суд зауважує на тому, що такі умови кредитного договору в частині нарахування процентів за ставкою 2,5 % за кожен день користування кредитом не можуть бути застосовані, оскільки такі умови договору є нікчемними.
Так, відповідно до частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування» була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22 листопада 2023 року. Закон України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року.
Ураховуючи, що самим Законом України від 22.11.2023 року №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено те, що він набрав чинності 24 грудня 2023 року, а кредитний договір був укладений 22.01.2024 року, тобто після набрання чинності цим Законом, тому нарахування процентної ставки слід розраховувати у відповідності до чинного законодавства у розмірі 1 %.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення Закону застосовуються у разі, якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності Законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень закону. Частиною другою розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
З урахуванням того, що вказаний договір було укладено 22.01.2024 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», суд вважає, що умови договору щодо встановлення стандартної процентної ставки на рівні 2,50 % є нікчемними в силу положень частини 5 статті 8 та частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
На підставі викладеного, суд вважає за необхідне здійснити перерахунок процентів, нарахованих за стандартною денною процентною ставкою у розмірі 1 %, а саме: за період з 22.01.2024 року по 26.01.2024 року (7200 грн х 1 % х 5 днів = 360 грн); за період з 27.01.2024 року по 15.02.2024 року (4979 грн 99 коп. х 1 % х 20 днів = 996 грн); за період з 16.02.2024 року по 16.01.2025 року (4979 грн 98 коп. х 1 % х 335 днів = 16682 грн 93 коп.), за яким загальна сума розрахованих відсотків становить 18088 грн 73 коп. 
При цьому, суд зараховує в рахунок погашення вказаної заборгованості сплачені відповідачем проценти в добровільному порядку за 26.01.2024 року на суму 900 грн та 16.02.2024 року на суму 2614 грн 29 коп.
Отже, загальний розмір відсотків за користування кредитом, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, в межах строку договору за період з 22.01.2024 року по 16.01.2025 року, становить 14574 грн 44 коп.
З урахуванням наведеного, позовні вимоги ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками підлягають частковому задоволенню, з вищенаведених підстав.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно змісту ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Дослідивши встановлені фактичні обставини у справі, оцінивши докази, суд доходить висновку, що позивач набув право вимоги до ОСОБА_1 , у зв`язку з чим вимога про стягнення заборгованості є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
При цьому, суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про те, що позивачем не доведено, коли саме у нього виникло право звернутися до суду з відповідною вимогою, з огляду на наступне.
Позовна давність є строком, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 ЦК України та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (стаття 256, частина перша статті 260, частина третя статті 267 ЦК України).
Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Порядок відліку позовної давності наведено в статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Як встановлено матеріалами справи, строк кредитування за договором розпочався 22.01.2024 року та закінчився 16.01.2025 року. При цьому суд звертає увагу, що позивач звернувся до суду з даним позовом 27.01.2025 року, тобто після закінчення строку кредитування. Водночас трирічний строк позовної давності на момент звернення до суду не сплив.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору у розмірі пропорційно розміру задоволенних позовних вимог, що становить 1020 грн 08 коп. 
Щодо витрат на правову допомогу, суд виходив з наступного.
Крім того, згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Крім того, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу надано договір про надання правової допомоги № 10/12-2024 від 10 грудня 2024 року, акт прийому-передачі виконаних робіт згідно договору №10/12-2024 від 10 грудня 2024 року, з якого вбачається, що вартість послуг за надання правничої (правової) допомоги становить 10 000 грн.
При цьому суд повинен оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Крім того, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, складність справи та обсяг наданих послуг, відсутність судових засідань за участю сторін, критерій реальності адвокатських витрат, розумність розміру витрат, суд доходить висновку, що витрати позивача на оплату послуг адвоката у сумі 10000 грн є завищеними, у зв`язку з чим, вважає за необхідне зменшити їх розмір до 4000 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 27, 89, 141, 175, 274-275, 280-289, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Загородня, буд. 15, офіс 118/2, ЄДРПОУ: 44559822) заборгованість за кредитним договором в розмірі 19544 грн. 42 коп., яка складається з 4979 грн 98 коп. заборгованості за загальною сумою боргу, 14574 грн 44 коп. заборгованості за відсотками.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Загородня, буд. 15, офіс 118/2, ЄДРПОУ: 44559822) сплачений судовий збір у розмірі 1020 грн 08 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 4000 грн.
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя  Тамара ЖУРАВЕЛЬ