справа № 208/13285/25 
провадження № 2/208/1709/26 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 травня 2026 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Кам`янського у складі судді Подкопаєвої І.А., за участю секретаря судового засідання – Компанієць І.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС», поданим через представника – адвоката Романенка Михайла Едуардовича, до ОСОБА_1 про стягнення відшкодування за невиконання кредитного договору, -
ВСТАНОВИВ:
До Заводського районного суду міста Кам`янського звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення відшкодування за невиконання кредитного договору, а саме 3 % річних та інфляційних втрат на підставі частини другої статті 625 ЦК України.
Позовна заява мотивована тим, що заочним рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10.11.2015 року у справі № 235/5712/15-ц позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до  ОСОБА_1 задоволено, стягнуто на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 9/25ДС/0012/2007-СВК від 12.01.2017 у сумі 225 976,35 гривень.
ПАТ «Дельта Банк» набуло право грошової вимоги від первинного кредитора – ПАТ «УкрСибБанк». 
В подальшому ПАТ «Дельта Банк» відступило право вимоги за кредитним договором на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17.01.2020 року у справі № 235/5712/15-ц замінено стягувача з ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».
ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» змінило своє найменування на ТОВ «ВІН ФІНАНС».
Станом на дату звернення до суду із даним позовом заочне рішення суду не виконане, тому позивач нарахував на суму заборгованості 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 25.02.2019 по 23.02.2022 у сумі 20319,29 гривень та інфляційних втрат за період березень 2019 по лютий 2022 у сумі 49 412,99 гривень, які просить стягнути з відповідача в судовому порядку.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.10.2025 року головуючою суддею визначено суддю Подкопаєву І.А..
Ухвалою від 17.10.2025 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі. Учасникам справи наданий строк для подання заяв по суті справи.
В підготовче засідання, призначене на 05.02.2026, учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань та/або заяв про оголошення перерви на адресу суду не надходило, про причини неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності не подавали.
Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити повністю, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася, будь-яких заяв/клопотань від неї на адресу суду не надходило.
Ухвалою від 05.02.2026 року суд закрив підготовче провадження у справі, призначив справу до судового розгляду по суті, встановивши загальний порядок дослідження доказів.
В судові засідання, призначені на 11.03.2026, 21.04.2026, учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань та/або заяв про оголошення перерви на адресу суду не надходило, про причини неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності не подавали.
Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки відповідач не з`явилася на судовий розгляд справи, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов, а також заяву про розгляд справи за її відсутності не надала, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Ухвалою, внесеною до протоколу судового засідання 21.04.2026, суд постановив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, перейти до стадії ухвалення рішення суду, призначив його проголошення на 01.05.2026 о 08.30.
В судове засідання, призначене на 01.05.2026, учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань та/або заяв про оголошення перерви на адресу суду не надходило, про причини неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності не подавали.
Беручи до уваги те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України.
Дослідивши матеріали цивільної справи, долучені докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, які склалися між сторонами.
Заочним рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10.11.2015 року у справі № 235/5712/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «ДЕЛЬТА БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ДЕЛЬТА БАНК», заборгованість по кредитному договору на загальну суму 223 738,97 грн., на користь держави судовий збір у розмірі 2237.38 грн.
Відповідно до інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень, заочне рішення в апеляційному порядку не оскаржувалось, набрало законної сили 13.09.2016 року. 
Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17.01.2020 року у справі за заявою Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну стягувача у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ДЕЛЬТА БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором замінено сторону стягувача Публічне акціонерне товариство «Дельтабанк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».
Відповідно до інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень, ухвала суду в апеляційному порядку не оскаржувалась, набрала законної сили 04.02.2020 року. 
Обставини про заміну сторони стягувача ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» на ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не підлягають доказуванню на підставі частини четвертої статті 82 ЦПК України. 
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» змінило своє найменування на ТОВ «ВІН ФІНАНС», що підтверджується протоколом № 1706 загальних зборів учасників від 25.07.2024, наказом № 55-к від 25.07.2024 про зміну назви ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань ТОВ «ВІН ФІНАНС».
Відповідно до наданого розрахунку за прострочення виконання грошового зобов`язання за основним боргом у сумі 225 976,35 гривень за період з 25.02.2019 року по 23.02.2022 року сума 3 % річних становить 20 319,29 гривень, інфляційні втрати за період березень 2019 по лютий 2022 становлять 49 412,99 гривень.
Відповідно до інформації, що міститься в Автоматизованій системі виконавчих проваджень, відкриті виконавчі провадження щодо ОСОБА_1 відсутні, виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» № 56991340, № 64316219, № 74080863 завершені.
Аналіз фактичних обставин справи свідчить, що між сторонами виник спір щодо нарахування і стягнення 3 % річних та інфляційних втрат на підставі частини другої статті 625 ЦК України в зв`язку із невиконанням грошового зобов`язання, що виникло на підставі рішення суду, а тому до спірних відносин застосуванню підлягають норми матеріального права, зокрема Конституції України, ЦК України, Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно із частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої, п`ятої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду
За змістом статей 524, 533–535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Такі висновки викладено у постановах Великої палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15 (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15 (провадження № 14-16цс18).
Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).
Відповідно до статті 559 ЦК України за відсутності інших підстав, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.
Загальні підходи до визначення змісту порушення зобов`язань містяться в статті 610 ЦК України, відповідно до якої порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).
Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання (частина друга статті 615 ЦК України).
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16 (провадження № 14-446цс18).
У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).
За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до його ухвалення, але не породжує такого зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства передбачають виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду.
З аналізу глави 50 ЦК України, яка врегульовує питання припинення зобов`язання, слідує, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Схожих висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 64 постанови від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження 12-302гс18).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 2 липня 2025 року у справі № 903/602/24 вказала, що нарахування інфляційних втрат та 3 % річних є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, що виступає способом захисту майнового права кредитора. Вони нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від зупинення виконавчого провадження чи виконання судових рішень: достатнім є сам факт прострочення.
Одночасно з тим, нарахування інфляційних втрат та 3 % річних здійснюється на прострочену суму заборгованості за весь час існування такого прострочення виконання.
Так, зі змісту позовної заяви випливає, що позивач пред`явив позовні вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат на підставі частини другої статті 625 ЦК України на суму заборгованості зазначену у рішенні суду за період з 25.02.2019 по 23.02.2022. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що рішення суду не виконано в повному обсязі, жодних оплат від відповідача в рахунок погашення боргу не надходило.
Так, суд встановив, що заочним рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10.11.2015 року у справі № 235/5712/15-ц з відповідача стягнуто на користь ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» заборгованість за кредитним договором у сумі 223 738,97 гривень, судовий збір у сумі 2237,38 гривень.
Суд встановив, що вищезазначене рішення суду перебувало на примусовому виконанні у різних відділах державної виконавчої служби, виконавчі провадження завершені. 
Одночасно з тим, в матеріалах справи відсутні відомості про стан примусового виконання рішення суду та здійснення вищезазначених виконавчих проваджень, в тому числі інформація про стягнення або не стягнення грошових коштів на виконання рішення суду. В матеріалах справи відповідні докази відсутні і позивачем на адресу суду не надані. 
З огляду на вищевикладене, суд дійшов до висновку, що позивач не довів належними, допустимими і достатніми у своїй сукупності доказами факт існування простроченої заборгованості за кредитним договором, стягнутої на підставі рішення суду, а також розмір такої заборгованості на момент звернення до суду. 
Суд відхиляє доводи позивача про невиконання відповідачем рішення суду в повному обсязі та несплату ним жодних грошових коштів в рахунок її погашення, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження зазначеної обставини, відсутні дані про непогашення суми заборгованості відповідачем на користь первісного кредитора, а також інформація про невиконання рішення суду в примусовому порядку відділами державної виконавчої служби, що позбавляє суд можливості визначити розмір наявної заборгованості, а також період прострочення виконання зобов`язання.
Згідно з частинами першою – четвертою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. 
При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, шоста статті 81 ЦПК України).
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на вищевикладене, дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши пояснення учасників справи, перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. 
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: як розподілити між сторонами судові витрати.
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
У позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору у сумі 2422,4 гривень.
Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначено нормами ст. 141 ЦПК України.
Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. 
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 2) у разі відмови в позові - на позивача (частина друга статті 141 ЦПК України).
У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог в повному обсязі суд дійшов до висновку про відсутність підстав для стягнення судових витрат з Відповідача, судові витрати покладаються на позивача.
Керуючись ст. 258, 263 - 265, 268, 273, 280 - 284 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 512 – 519, 610, 625, 1046 – 1049, 1054 - 1055 Цивільного кодексу України, -
У Х В А Л И В:
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення відшкодування за невиконання кредитного договору – відмовити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуте Заводським районним судом міста Кам`янського за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Учасники справи мають право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://zv.dp.court.gov.ua/sud0415/
Заочне рішення суду знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб - адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС», адреса місцезнаходження: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8; код ЄДРПОУ 38750239. 
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , остання відома адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .
Суддя І.А.  Подкопаєва