Справа № 643/13078/26
Провадження № 2/643/7783/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2026 Салтівський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого - судді Довготько Т.М., 
за участю секретаря судового засідання – Вишнякової Є.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС»  до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
ВСТАНОВИВ:
У червні 2026 року ТОВ «СОЛВЕНТІС» звернулося до суду з позовом про стягнення з  ОСОБА_1  заборгованості за Договором позики № 311797 від 23.02.2025 року у розмірі 12312 грн, понесених витрат на сплату судового збору у розмірі 2662,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000, 00 грн. (Документ сформований в системі «Електронний суд» 17.06.2026).
Позовна заява обґрунтована тим, що 23.02.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СІРОКО ФІНАНС» та ОСОБА_2 укладено Договір позики № 311797. За цим Договором Позикодавець зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами Договору строк, для придбання товарів та/або робіт та/або послуг (на задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника), шляхом їх перерахування на банківський рахунок Позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення Строку Позики, або достроково, та сплатити Позикодавцю плату (Проценти) від Суми Позики. Відповідач уклала Договір позики № 311797 від 23.02.2025 року із ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» в електронній формі та отримала кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 3 800 грн. Відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, що є грубим порушенням чинного законодавства України в частині виконання договірних відносин - ст.526 та ст.527 Цивільного кодексу України. 23.07.2025 року між ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «СОЛВЕНТІС» укладений Договір факторингу № 23072025, згідно якого відбулося відступлення права вимоги за договором позики № 311797 від 23.02.2025. Таким чином, сума боргу відповідача перед ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» становить 12 312,00 грн., із яких: заборгованість за основною сумою боргу - 3800 грн.; заборгованість за відсотками - 11,02 грн.; заборгованість по комісії - 900,98 грн.; заборгованість по штрафним санкціям - 7600 грн.
13.07.2026 до суду надійшов відзив представника відповідача  ОСОБА_1  - ОСОБА_3 на позовну заяву, в якому останній просить відмовити в задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС». Зазначає, що п. 2.4 Договору позики від 23.02.2025 №311797 неправомірно включає в себе суму комісії за надання кредиту у розмірі – 23,71% (900,98 грн) від суми наданого кредиту, без конкретизації економічного змісту такої послуги, в свою чергу у паспорті споживчого кредиту зазначається про відсутність будь яких супровідних послуг, що суперечить критеріям справедливості в розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», у зв`язку із чим такі положення є нікчемними з моменту укладення правочину (ч. 5 ст. 12 Закону «Про споживче кредитування»). Позивачем не долучено належних та допустимих доказів факту надання відповідачу кредитних коштів, та відповідно наявності факту виникнення грошового зобов`язання у заявленому розмірі, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Крім того, заявлений позивачем розмір нарахувань є очевидно непропорційним сумі наданого кредиту, оскільки сума комісії, відсотків та пені за договором (8 512 грн) більш ніж утричі перевищують суму основного боргу (3 800 грн), що свідчить про надмірний та економічно необґрунтований фінансовий тягар для споживача, та спрямоване виключно на штучне збільшення боргу незалежно від здійснених платежів всупереч принципам справедливості, добросовісності та розумності. Також, пеня за прострочене виконання зобов`язання за Договором підлягає списанню з огляду на положення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (Документ сформований в системі «Електронний суд» 10.07.2026).
22.07.2026 до суду від представника позивача ОСОБА_4 надійшли додаткові пояснення у справі (Документ сформований в системі «Електронний суд» 22.07.2026).
Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 24.06.2026 відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін. 
Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 24.07.2026, поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» строк звернення з клопотанням про витребування доказів. Витребувано у Акціонерного товариства «Універсал Банк» докази.
У наданий в ухвалі від 24.06.2026 час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.
Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, дослідивши письмові докази та матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.
Судом встановлено, що 23.02.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СІРОКО ФІНАНС» та  ОСОБА_1  був укладений Договір позики (з фіксованою диференційованою процентною ставкою) №311797, за умовами якого позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами Договору строк для придбання товарів та/або робіт та/або послуг (на задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника), шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (комісію та проценти) від суми позики.
Умовами вказаного Договору сторони також передбачили наступне: строк позики - 30 днів; сума позики - 3 800,00 грн., процентна ставка 0,01% (фіксована), діє протягом строку договору; комісія 23,71 % від суми позики – 900,98 грн.; дата надання позики – 23.02.2025р.; дата повернення позики – 24.03.2025р.; денна процентна ставка - 0,80%; проценти за понадстрокове користування позикою/ залишком позики - 5,00%; пеня - 5,00%; орієнтовна річна процентна ставка – 1399,08%; орієнтовна загальна вартість позики - 4 712,00 грн.
Додатком №1 до договору позики є таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит.
Судом встановлено, що договір позики та додаток №1 до нього підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Довідкою про ідентифікацію підтверджено, що  ОСОБА_1  уклала Договір позики №311797 від 23.02.2025 за допомогою одноразового ідентифікатора 48уR3с. 
Згідно з довідкою ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» від 28.04.2026 на картку  ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» було здійснено переказ 3 800 грн, що підтверджено копією платіжної інструкції.
Крім того, на виконання ухвали суду від 24.06.2026, АТ “Універсал Банк” надано інформацію від 04.08.2026 про те, що на ім`я  ОСОБА_1  в банку емітовано карту № НОМЕР_1 , та про рух грошових коштів по картці відповідно до якої на вказану картку 23.02.2025 зараховано кошти у розмірі 3 800, 00 грн. 
Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов договору ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» 23.02.2025 надало відповідачу кредит у розмірі 3 800,00 грн.
Відповідно до деталізованого розрахунку заборгованості за договором позики №311797 від 23.02.2025 станом на 23.07.2025 заборгованість відповідача становить 12312,00 грн., із яких: заборгованість за основною сумою боргу - 3800 грн.; заборгованість за відсотками - 11,02 грн.; заборгованість по комісії - 900,98 грн.; заборгованість по пені - 7600 грн.
23.07.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СІРОКО ФІНАНС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОЛВЕНТІС» укладено Договір факторингу № 23072025, відповідно до якого, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОЛВЕНТІС» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги до боржників ТОВ «СІРОКО ФІНАНС», включно і до  ОСОБА_1  за договором позики №311797 від 23.02.2025.
Згідно витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 23072025 від 23.07.2025 вбачається, що заборгованість  ОСОБА_1  становить 12312,00 грн., із яких: заборгованість за основною сумою боргу - 3800 грн.; заборгованість за відсотками - 11,02 грн.; заборгованість по комісії - 900,98 грн.; заборгованість по пені - 7600 грн.
Згідно частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Як це унормовано вимогами ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Правилами ст. 513 ЦК України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до вимог ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 23 березня 2020 року по справі № 404/502/18, відповідно до якого: будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Отже, кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
З матеріалів справи вбачається, що 23.02.2025 між сторонами ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» та  ОСОБА_1  було укладено Договір позики (з фіксованою диференційованою процентною ставкою) №311797 в електронному вигляді. Підписавши кредитний договір, відповідач погодилася з умовами договору.
ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» свої зобов`язання за договором виконало та здійснило перерахунок коштів у сумі 3 800,00 грн на платіжну картку відповідача, що підтверджується матеріалами справи.
Доказів повернення відповідачем суми кредиту та процентів суду не надано.
Враховуючи, що первісний кредитор належним чином виконав взяті на себе зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в сумі 3 800 грн. водночас, відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала, кредитні кошти позивачу не повернула, внаслідок чого за нею утворилася заборгованість, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з  ОСОБА_1  на користь ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 3800 грн. та заборгованість за відсотками у розмірі 11,02 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Що стосується стягнення з відповідача комісії у розмірі 900,98 грн., пені (штрафних санкцій) у розмірі 7 600, 00 грн., то суд зазначає наступне.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин 1, 2, 5статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до пункту 4 частини 1статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною 2статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Водночас, наявність такої комісії вимагає зазначення в кредитному договорі переліку додаткових та супутніх фінансових послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням/поверненням кредиту, що надаються позичальнику, адже само по собі надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч.1ст. 1054 ЦК України є обов`язком банку/фінансової установи, й виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.
Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 (провадження № 61-16739св20), від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15 (провадження № 61-19356св19), від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15 (провадження № 61-16561св20), від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15 (провадження № 61-8543св20).
Отже, умови договору про сплату комісії саме за надання та обслуговування кредиту, тобто за дії, які кредитор здійснює на власну користь, є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, та мають наслідком істотний дисбаланс договірних прав і обов`язків та погіршення становища споживача, що за своєю природою є дискримінаційними.
Встановлена комісія за надання кредиту є невиправданим платежем, що спрямований на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже, така умова договору порушує публічний порядок, та є нікчемною.
Крім того, відповідно до Закону України від 15.03.2022 № 2120-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану", розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється, зокрема, від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України №64/2022від 24.02.2022 на всій території України введено воєнний стан, строк якого неодноразово продовжувався і який безперервно триває з 24.02.2022 до теперішнього часу.
З огляду на зазначене, підстави для задоволення позовних вимог про стягнення комісії у розмірі 900,98 грн., пені (штрафних санкцій) у розмірі 7 600, 00 грн., відсутні. 
Таким чином, стягненню підлягає сума 3811, 02 грн, що утворилась за основною сумою боргу у розмірі 3800 грн. та по процентам у розмірі 11,02 грн.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позову пропорційно задоволених позовних вимог у розмірі 825,34 грн.
Щодо стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 6000, 00 грн, то суд зазначає наступне. 
Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат.
Так судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: договір про надання правової допомоги № 43657029/02 від 02.01.2026, що укладений між ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» (Клієнт) та АО «КОНСТРАКТІВ ЛОЙЕРЗ»; Додаткова угода №311797 від 31.03.2026, Акт надання послуг №311797 на підтвердження факту надання правової допомоги від 31 березня 2026 року на суму 6 000, 00 грн., детальний опис наданих послуг АО «КОНСТРАКТІВ ЛОЙЕРЗ» від 31.03.2026; свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю.
Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Для того, щоб суд міг визначити розмір понесених витрат на правничу допомогу з метою їх подальшого розподілу, сторона по справі повинна подати детальний опис наданих робіт (послуг) та здійснених нею витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При відшкодуванні витрат на правничу допомогу розмір судових витрат встановлюється судом на підставі поданих доказів (договори, рахунки, акти виконаних робіт тощо). У такому випадку важливо, щоб договір про надання правничої допомоги був з прозорим ціноутворенням, аби суд міг об`єктивно оцінити вартість та обсяги роботи адвоката. Адвокат повинен також надати детальний опис виконаних робіт з наданням доказів (документального підтвердження) факту виконаних адвокатом робіт.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.
Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено, чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, зокрема, постановами Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 923/560/17, від 10 листопада 2021 у справі № 329/766/18, від 01 вересня 2021 у справі №178/1522/18.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Дослідивши матеріали справи та зміст поданих позивачем документів, суд вважає, що наведений адвокатом обсяг послуг з їх вартістю (6000,00 грн.) є неспівмірним із складністю справи та затраченим часом на надання таких послуг. Заявлені витрати не відповідають критерію їх реальності, розумності їхнього розміру, а тому суд вважає, що витрати на правничу допомогу мають складати 4000 грн.
Оскільки позов задоволено частково, витрати на правову допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволених позовних вимог у сумі 1240 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 80, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» заборгованість за Договором позики (з фіксованою диференційованою процентною ставкою) №311797 від 23.02.2025 в розмірі 3811 (три тисячі вісімсот одинадцять) гривень 02 коп. з яких: заборгованість за основною сумою боргу у розмірі 3800 грн., заборгованість за відсотками у розмірі 11,02 грн.
В іншій частині позову відмовити. 
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» 825,34 грн. судового збору та 1240, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу, а всього у загальному розмірі 2065 грн. 34коп.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду, протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 15.09.2026.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС», місце знаходження юридичної особи: 07406, Київська область, м. Бровари, вул. Симона Петлюри, 21/1, ЄДРПОУ 43657029.
Відповідач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя     Т.М.Довготько