ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
пр. Волі, 54а, м. Луцьк, 43010, тел./факс 72-41-10
E-mail: inbox@vl.arbitr.gov.ua Код ЄДРПОУ 03499885

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
15 вересня 2026 року | Справа № 903/667/26

Господарський суд Волинської області у складі судді Якушевої І.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справу №903/667/26
за позовом Приватного акціонерного товариства “Страхова компанія “ПЗУ Україна”, м. Київ
до Житлово-комунального підприємства №3, м. Луцьк
про стягнення 50 803, 57 грн, 
в с т а н о в и в:
09.07.2026 сформовано в системі “Електронний суд”, а 09.07.2026 зареєстровано в Господарському суді Волинської області позовну заяву Приватного акціонерного товариства “Страхова компанія “ПЗУ Україна” про стягнення з Житлово-комунального підприємства №3 50 803,57 грн збитків в порядку суброгації. 
На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу було завдано матеріальної шкоди, страховою компанією відповідача виплачено страхове відшкодування у розмірі 50 000 грн. Оскільки зазначена виплата не покрила повного розміру завданих збитків, невідшкодована частина шкоди підлягає стягненню з особи, відповідальної за її заподіяння, у порядку суброгації, оскільки до страховика в межах здійсненої страхової виплати перейшло право вимоги до винної особи.
Ухвалою суду від 14.07.2026 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
22.07.2026 відповідач надіслав відзив на позов, у якому позову не визнає, посилаючись на пропуск строку позовної давності.
23.07.2026 позивач надіслав відповідь на відзив, у якій заперечує проти доводів відповідача щодо пропуску строку позовної давності. На обґрунтування своєї позиції позивач посилається на положення законодавства щодо продовження (зупинення) перебігу строків позовної давності на період дії карантину, встановленого у зв`язку з поширенням COVID-19, а також воєнного стану, а тому вважає, що строк позовної давності не пропущено.
Частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.
При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Відповідно до ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Як передбачено ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України.
Приписами статті 248 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову. 
21.05.2021 року між Приватним акціонерним товариством “СК АСКО ДС” та Житлово-комунальним підприємством №3 було укладено договір страхування В№411316, згідно з п.1 договору предметом договору є страхування майнових інтересів страхувальника та інших осіб, керуючих забезпеченим транспортним засобом на законних підставах, пов`язаних з відшкодуванням збитку, заподіяного майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Згідно з пунктом 2 договору страхування забезпеченими транспортними засобами є два транспортні засоби, відомості про які зазначені в додатку № 1 до договору страхування «Опис забезпечених транспортних засобів».
Пунктом 4.1 договору визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої завдано збитків майну третьої особи та настає цивільно-правова відповідальність страхувальника.
Відповідно до пункту 4.2 договору страхуванню підлягають витрати страхувальника на відшкодування збитку, заподіяного майну третіх осіб.
Пунктом 5.2 договору встановлено строк страхування тривалістю 12 місяців, а відповідно до пункту 5.3 договору початок строку страхування визначено з 00 годин 21 травня 2021 року за умови сплати страхового платежу.
Згідно з пунктом 5.4 договору страхування його дія поширюється на територію України.
Відповідно до пункту 6.1 договору страхова сума на один забезпечений транспортний засіб на один та всі страхові випадки встановлена у розмірі 250 000,00 грн.
Пунктом 6.2 договору визначено ліміт відповідальності страховика щодо відшкодування шкоди, завданої майну однієї третьої особи, у розмірі 50 000,00 грн.
Згідно з пунктом 10.3 договору страховик здійснює страхове відшкодування у розмірі збитку, визначеного відповідно до умов договору, за винятком франшизи, але не більше страхової суми, встановленої договором.
У пункті 10.1 договору узгоджено, що виплата страхового відшкодування здійснюється на підставі заяви страхувальника та страхового акту, складеного страховиком або уповноваженою ним особою.
Відповідно до умов договору документом, що підтверджує настання відповідальності страхувальника у випадку розгляду матеріалів у суді, є рішення або постанова суду, що набрали законної сили.
До договору про співпрацю щодо забезпечення добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів В№311316 від 21.05.2021 було укладено додатки №№1, 2.
В додатку №1 наведено перелік застрахованих транспортних засобів, в тому числі й транспортні засоби "Причіп тракторний ПТС-4", номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова (шасі) НОМЕР_2 , рік випуску 2008, місце реєстрації власника ТЗ 0741; "Напівпричіп тракторний 1ПТС-2", номерний знак НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 , рік випуску 1981, місце реєстрації власника НОМЕР_5 .
13.12.2021 року о 14:15 год. в м. Луцьку по вул. Євгена Сверстюка, буд. 6 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю припаркованого транспортного засобу "Toyota RAV 4", номерний знак НОМЕР_6 та транспортного засобу Т25А, номерний знак НОМЕР_7 з напівпричіпом 1ПТС-2, номерний знак НОМЕР_8 під керуванням ОСОБА_1 .
Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.01.2022 року у справі №161/22769/21 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАПЗ
Потерпіла особа звернулася до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування. 
Відповідно до пункту 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
На підставі умов договору добровільного страхування наземного транспорту №АМ.168750 від 14.04.2021, розрахунку страхового відшкодування №13636, страхового акту №13636/1 від 30.05.2022 та рахунку на кузовні роботи ТзОВ "Автоконцепт" №КС000001107 від 06.01.2022 позивач – ПрАТ СК "ПЗУ Україна" виплатив страхове відшкодування в розмірі 100 803,57 грн. Факт перерахування коштів підтверджується копією платіжного доручення №00070539 від 17.01.2022.
Кошти були перераховані ТзОВ "Автоконцепт", який ремонтував застрахований транспортний засіб, на підставі заяви ОСОБА_2 , уповноваженого дорученням від потерпілої особи - ОСОБА_3 , щодо здійснення виплати страхового відшкодування згідно з п.7.5 договору в автоматизованій майстерні за вибором.
10.01.2023 ПрАТ «АСКО ДС» на рахунок ПрАТ СК «ПЗУ Україна» було перераховано страхове відшкодування в розмірі 50 000 грн, що підтверджується копією платіжного доручення №30307.
Оскільки виплата ПрАТ «АСКО ДС» страхового відшкодування повністю не покрила витрати позивача за вказаним вище страховим випадком, позивач звернувся до відповідача з претензією №13636/Х/ІНС від 23.08.2024 на суму 50 803,57 грн.
Відповідно до ст. 1 Закону України “Про страхування” страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Статтею 979 Цивільного кодексу України визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно з положеннями ст. 980 Цивільного кодексу України предметом договору страхування можуть бути, зокрема, майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).
Частиною 1 ст. 16 Закону України “Про страхування” встановлено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Страховим випадком у відповідності до ч. 2 ст. 8 Закону України “Про страхування” є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
Страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник (ст.9 вказаного Закону).
Згідно з п. 3 ст. 20 Закону України “Про страхування” страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. 
Згідно із частинами 1 та 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. 
За приписами ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Як визначено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Статтею 27 Закону України “Про страхування” та статтею 993 Цивільного кодексу України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) вказано, що згідно зі ст. 993 ЦК України та ст.27 Закону України “Про страхування” до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. 
Таким чином, оскільки позивач, який є страховиком потерпілої особи, виконав свої зобов`язання за договором страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків, до нього перейшло право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні в межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди працівником відповідача, в порядку суброгації.
Відносини між відповідачем та його страховиком – ПрАТ «АСКО ДС» регулюються полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів В №411316 від 21.05.2021.
Відповідно до п.22.1. ст. 22 Закону України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. 
Як вбачається з матеріалів справи, страховик відповідача виконав свої зобов`язання, відшкодувавши витрати в розмірі 50000 грн, пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу потерпілої особи з урахуванням його зносу.
Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Потерпілий має право на свій вибір вимагати відшкодування як від особи, яка застрахувала свою власність, так і від страхової компанії.
У зв`язку із заміною сторони кредитора у деліктному правовідношенні в межах фактичних витрат до позивача перейшло право вимоги у відповідній частині до відповідача, оскільки страхова виплата страховика відповідача є недостатньою для повного відшкодування завданої ним шкоди. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 199/6667/15-ц.
З огляду на викладене, підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення з відповідача різниці між страховим відшкодуванням позивача та страховою виплатою, здійсненою страховиком відповідача, яка становить 50 803,57 грн.
Щодо доводів відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності.
У процесі розгляду справи відповідач заперечував проти задоволення позову, посилаючись на пропуск позивачем загального трирічного строку позовної давності та зазначаючи, що дорожньо-транспортна пригода мала місце 13.12.2021, а тому, на його думку, строк позовної давності сплив 13.12.2024.
З такими доводами відповідача погодитись не можна. 
Відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Отже, у разі суброгації відбувається заміна кредитора у вже існуючому деліктному зобов`язанні, а нового зобов`язання між страховиком та особою, відповідальною за завдану шкоду, не виникає.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 у справі № 910/2603/17 зазначила, що при суброгації заміна кредитора у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Відтак, перехід до страховика права вимоги в порядку суброгації не зумовлює початку нового строку позовної давності з моменту виплати страхового відшкодування.
З огляду на викладене, перебіг позовної давності пов`язується з виникненням первісного деліктного зобов`язання, тобто з моментом вчинення дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 13.12.2021, а не з датою виплати страхового відшкодування 17.01.2022.
Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно зі статтею 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Таким чином, за загальним правилом перебіг позовної давності за вимогою позивача розпочався 14.12.2021.
Разом з цим, визначення кінцевої дати перебігу позовної давності не може здійснюватися виключно шляхом додавання трьох календарних років до дати дорожньо-транспортної пригоди, оскільки законодавством України у зв`язку із запровадженням карантину та воєнного стану було встановлено спеціальне правове регулювання перебігу позовної давності.
Законом України від 30.03.2020 № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину строки, визначені, зокрема, статтею 257 цього Кодексу, продовжувалися на строк дії такого карантину.
Початок перебігу позовної давності за вимогою позивача припадає на 14.12.2021, тобто, на період, коли зазначене спеціальне правове регулювання вже діяло. Тому при визначенні строку звернення позивача до суду підлягають врахуванню встановлені законом наслідки дії відповідних спеціальних норм.
Крім цього, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який надалі неодноразово продовжувався.
Законом України від 15.03.2022 № 2120-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 19, відповідно до якого у період дії воєнного, надзвичайного стану строки, визначені, зокрема, статтями 257-259 цього Кодексу, продовжувалися на строк його дії.
Надалі Законом України від 08.11.2023 № 3450-IX пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану перебіг позовної давності, визначений Цивільним кодексом України, зупинявся на строк дії такого стану. Закон України № 3450-IX набрав чинності 30.01.2024.
Таким чином, законодавством було встановлено спеціальний порядок перебігу позовної давності у зв`язку з дією воєнного стану: до 30.01.2024 діяло правило про продовження відповідних строків, а з 30.01.2024 - правило про зупинення перебігу позовної давності.
Надалі Законом України від 14.05.2025 № 4434-IX «Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було виключено. Зазначений Закон набрав чинності 04.09.2025.
У зв`язку з виключенням пункту 19 з 04.09.2025 припинила діяти спеціальна норма, яка передбачала зупинення перебігу позовної давності на строк дії воєнного стану, а перебіг позовної давності продовжився.
Отже, при визначенні моменту спливу позовної давності за вимогою позивача необхідно враховувати не лише загальний трирічний строк, передбачений статтею 257 Цивільного кодексу України, а й установлені законодавством правила продовження та зупинення перебігу позовної давності.
Такий підхід відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 04.05.2026 у справі № 702/495/24, у якій суд розмежував періоди дії відповідних законодавчих норм та зазначив, що при визначенні строку звернення до суду необхідно враховувати продовження позовної давності на період карантину, продовження її на період дії воєнного стану до 29.01.2024 та подальше зупинення перебігу позовної давності з 30.01.2024.
Водночас після виключення пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України Законом № 4434-IX перебіг позовної давності продовжився з 04.09.2025 із урахуванням тієї частини строку, яка залишалася невикористаною на момент його зупинення.
Позивач звернувся з позовом до суду 09.07.2026, тобто, після поновлення перебігу позовної давності 04.09.2025, однак цей факт сам по собі не свідчить про пропуск позивачем установленого законом строку позовної давності.
Твердження відповідача про те, що позовна давність безумовно спливла 13.12.2024, є помилковим, оскільки при такому розрахунку відповідач фактично ігнорує спеціальне законодавче регулювання перебігу позовної давності, яке діяло протягом відповідного періоду.
Дата виплати страхового відшкодування 17.01.2022 також не може бути визначальною для початку нового строку позовної давності. Здійснення страховиком виплати є юридичним фактом, з яким пов`язаний перехід до нього права вимоги в порядку суброгації, однак така заміна кредитора відповідно до статті 262 Цивільного кодексу України не змінює порядку перебігу позовної давності.
Таким чином, посилання відповідача на 13.12.2024 як на безумовну дату спливу позовної давності є необґрунтованим.
Відтак, підстави для застосування наслідків спливу позовної давності, передбачених частиною четвертою статті 267 Цивільного кодексу України, відсутні, а тому доводи відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності відхиляються.
У зв`язку із задоволенням позову на відповідача на підставі ст.129 ГПК України покладаються судові витрати у справі у розмірі сплаченого позивачем судового збору – 2662,40 грн.
Керуючись ст.ст. 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд
в и р і ш и в:
1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з Житлово-комунального підприємства №3 (вул. Винниченка, буд. 39, м. Луцьк, Волинська обл., 43000, код ЄДРПОУ 30473452) на користь Приватного акціонерного товариства “Страхова компанія “ПЗУ Україна” (вул. Січових Стрільців, буд. 40, м. Київ, Київська обл., 04053, код ЄДРПОУ 20782312)
- 50 803 грн 57 коп. страхового відшкодування; 
- 2 662 грн 40 коп. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду впродовж 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення. 
Повне рішення виготовлено і підписано 15.09.2026

Суддя  І. О. Якушева